Downloaded from YTS.MX
DEN 19. NOVEMBER 2004
Official YIFY movies site: YTS.MX
OPSTOD DER EN EPISODE MELLEM SPILLERE OG FANS VED EN NBA-KAMP.
DE ORIGINALE OPTAGELSER BLEV IKKE GJORT TILGÆNGELIGE FOR OFFENTLIGHEDEN.
DETROIT ELLER INTET
NBA må holde op med at lade som ingenting.
Kald det hellere BBF, Bøllebasketballforbundet.
De har aldrig behøvet at følge reglerne. De er primadonna-atleter.
Jeg troede ikke mine egne øjne.
Det var et ikonisk slagsmål.
Uprofessionelt.
Aldeles uprofessionelt.
Det er svært at forklare folk fra forstædernes Amerika.
Ron Artest gik amok.
Han har psykiske problemer.
Vi holder sammen, fam'!
Stephen Jackson fortjente den hårdeste straf.
Jeg taler aldrig mere om det her pis. Får I det med?
Presset var alt for stort for mig.
Jeg prøvede at flygte på alle mulige måder.
NBA er under pres, de skal rydde op i rækkerne
og gøre det klart, at disse fyre ikke er bøller.
Vidste du, hvad der skete,
vidste du også, hvilken effekt det havde på alle…
og så var der ikke noget at tale om.
Det hele skal ud. Vis det et billede ad gangen.
Vis folk alle optagelserne.
Når alt så er ude, kan man drage sine egne konklusioner.
THE PALACE I AUBURN HILLS
ONDSKAB PÅ THE PALACE
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
ONDSKAB PÅ THE PALACE
Okay, jeg er okay. Jeg kan godt gå!
-Fint. -Jeg kan godt gå!
Okay.
Vi holder sammen, fam'!
Da vi kom ind i omklædningsrummet, satte jeg mig bare,
jeg blev siddende et stykke tid…
Jeg sad bare der i min spilleruniform.
Og min telefon vibrerer.
Min kone ringer til mig, og min mor, og min bror, og mine venner.
Jeg tror, der var over 100 smser.
Adrenalinen pumper stadig.
Jeg sidder bare og prøver at falde ned.
Jeg er stadig i kampmode.
I hovedet siger jeg, "Du er færdig."
"Du spiller måske aldrig mere. Begynd at tænke på noget andet."
Tak skal du have.
En båre fører en såret fan væk.
En ambulance står med blinkende lys og ofre indeni.
Det er resterne af Pistons mod Pacers
i The Palace i Auburn Hills.
Men alle siger, det er en bet for Detroit,
og peger på visse spillere fra Pacers.
Da jeg kom hjem,
sad jeg oppe hele natten og så på det.
Vi tror, der skal være særlige regler i disse sportsarenaer,
og at disse kostbare atleter
skal håndteres med fløjlshandsker, som om de er noget helt særligt.
…alt for mange spillere i ligaen
hvis handlinger og holdninger er udtryk for en slags bøllementalitet.
Jeg husker bare, at jeg så TV,
og nu tænker jeg på alt det arbejde, jeg ydede som professionel spiller
for at nå til, hvor jeg er i dag.
Alt det, man havde arbejdet for…
på et splitsekund.
At komme væk fra der, hvor jeg voksede op i Columbia i South Carolina,
fik mig til at se anderledes på livet.
Indtil for tre-fire år siden vajede sydstatsflaget over regeringsbygningen.
Som barn træffer man beslutninger ud fra sit miljø.
Ens miljø dikterer, hvad man bør gøre,
men basketball blev et fristed for mig,
så jeg undgik at komme på afveje som så mange andre.
Basketball-forbundets udvælgelse af nye talenter finder sted på onsdag.
De nye talenter er yngre end nogensinde.
En gymnasieelev, Jermaine O'Neal, mener, at han er klar til at spille i NBA.
Jermaine O'Neal!
O'Neal, præmieret amatør fra South Carolina,
har besluttet at deltage i udvælgelsen.
Jeg vidste, at tiden var inde til at gå videre til NBA.
Jeg er den brik, der kan ændre min families historie,
ham, der kan bryde den kæde
af ting, der bare har kørt og kørt, om og om igen. Jeg er den brik.
Portland Trail Blazers vælger Jermaine O'Neal
fra Eau Claire High School i South Carolina.
Jeg blev udvalgt til Portland Trail Blazers, da jeg var 17.
Man får mulighed for at deltage i noget,
som mange kun kan drømme om, når de er 17.
Jeg havde kun lige fået kørekort.
Men jeg husker også buh-råbene.
Det var en af de ting, der virkelig motiverede mig.
Folk regnede ikke med mig.
Og nu Jermaine O'Neal…
Jeg husker første gang, jeg spillede i en NBA-kamp.
Det er som at udleve en drøm.
Intet føles bedre end at gå ind på de NBA-baner
og mærke energien.
Hadet, hvis man er på udebane,
og kærligheden, når man er hjemme.
Jermaine O'Neal!
Dengang var jeg den yngste spiller i NBA.
Nu går jeg fra at være bedste spiller på banen i gymnasiet
til at være den fjerdebedste spiller på holdet i min position.
At skulle blive på bænken er ikke noget, man tænker på.
Sidder man der, er man en taber.
Men jeg tænkte, "Hvor vover I ikke at give mig en chance?"
Jeg husker, at jeg sad på bænken med tårer i øjnene.
Og jeg tænkte, "Noget må ændre sig."
For blot et par måneder siden tabte Pacers til en O'Neal,
men nu får de selv en, Jermaine O'Neal.
Da de ringede og sagde, jeg skulle fra Portland til Indiana,
blev jeg glad. Nu skulle jeg spille med Reggie Miller.
Reggie!
Jeg er en stor Reggie-fan.
Jeg er her for Reggie.
Jeg kommer til kampene på grund af Reggie.
Han er en sand sportsmand. En legende.
Jeg sagde til dem, "Giv mig et skab ved siden af hans."
Jeg må tale med ham.
Her er Reggie. Her er skuddet!
Jeg spillede for Indiana Pacers i 18 år.
Indiana lever for basketball.
Det er deres liv.
Så eftersom jeg er basketball-junkie,
var jeg i himlen.
Og jeg var så heldig, at Donnie Walsh,
der var direktør og administrator, satsede på mig.
Det var Reggie, der bragte Indiana Pacers…
DONNIE WALSH INDIANA PACERS' DIREKTØR
…ind på en kurs, de ikke havde været på før.
Han ville virkelig vinde
og gjorde mere end nogen anden for at prøve at få mesterskabet hjem.
Reggie Miller fra Indiana Pacers er her.
Han er en af de store basketballspillere i NBA.
-Godt at have dig her. -Mig en fornøjelse.
Føler du dig mere presset nu på grund af succesen i sidste sæson?
Det tror jeg.
Jeg vil vinde mesterskabet.
Det er mit store mål. Vi kom tæt på sidste år.
NBA-FINALEN 2000
Vi nåede til finalen i 2000, og vi tabte til Lakers.
Jackson vil kaste ind mod Shaq.
Reggie vender sig og sender den op…
Den er i nettet, og Lakers er NBA-mestre.
Vi må spørge os selv,
hvor mange flere chancer får den store Reggie Miller?
Det var mit 14. år, og vi havde aldrig vundet et mesterskab.
Ser man på spillernes alder, var tiden inde til, at holdet blev yngre.
og de lavede en kovending, da de hyrede Jermaine.
Den dag, jeg blev hyret,
var jeg på Champps i Indianapolis' centrum.
Jeg gik ind og hørte en sige, "Det er ham, vi byttede Dale Davis for."
Folk var rasende.
De udrensede holdet.
Jeg var 20 år gammel.
Jeg har aldrig skullet være starter…
hver eneste aften,
men jeg er villig til at ofre alt, hvad jeg har for denne mulighed.
Det er 100 % sikkert, I ikke bliver skuffede.
Jeg tror, I bliver glade for denne handel.
Jeg har meget at komme med.
Jeg tror, at Jermaine var meget opsat på at bevise,
at han var en af ligaens bedste spillere.
Også udenfor banen førte han sig frem med den form for selvtillid.
Han var ligesom det, NBA havde brug for.
Jeg tænkte, at ikke lige straks,
men henad vejen, kunne han nok erstatte Reggie.
Han har uden tvivl evner til at leve op til det.
Med det mener jeg ikke hans resultater,
men det eksempel, han er for de yngre spillere.
Man skal udmatte folk. Man skal næsten være barbarisk.
Dengang syntes jeg, at Jermaine var en højst usædvanlig spiller.
Han gør ting, som de store fyre gør,
men han kan også tage bolden fra modstanderen, og han var meget adræt.
O'Neal med et smukt 360 grader spin på Vlade Divac. Wow!
Jermaine var på vej til at blive en superstjerne i vores spil.
Han blev Indiana Pacers' ansigt udadtil.
FRA DRENG TIL MAND
For første gang spiller Jermaine O'Neal som center i All Star-kampen.
"Okay, det kan jeg lide," tænker jeg.
Jeg var ligeglad med minutter eller point.
Jeg ville have alle de unge fyre til at gøre arbejdet.
Jeg ville vinde et mesterskab til Indiana. Det var det, det handlede om.
Det, jeg vil opnå,
og det sker ikke altid på et år,
er at finde spillere, der passer sammen.
PACERS, BULLS HANDLER SYV SPILLERE
Da jeg blev solgt til Indiana, var jeg på vej til Miami-kampen.
De sagde, "Stig ikke af bussen."
"Du er blevet solgt."
Og jeg husker… Jeg hører jo aldrig efter… Så jeg steg af bussen.
De sagde, "Gå ikke ind på banen."
Og jeg gik ind på banen.
De sagde, "Væk fra banen."
Jeg sagde, "Nej", og så trænede jeg.
I deres første møde med Indianapolis' medier,
udtrykte de nye hos Indiana Pacers lettelse over at forlade Chicago.
Det føles godt at være her efter et par trælse år i Chicago,
Det var svært at tabe. Jeg vil gerne bidrage til, at vi vinder.
Jeg havde ikke megen tillid til folk
på grund af det, jeg gik igennem.
For mig er de fjender. Alle er fjender, hele tiden.
Men inde på banen er jeg i mit es.
Jeg husker første gang, vi trænede efter handlen.
Under den træning, der varede tre timer,
kom Jermaine hen til mig
og sagde, "Jeg tror ikke, vi nogensinde har trænet så hårdt."
Jeg sagde, "Du har ret. Jeg tror, det bliver godt."
Ron var nok den mest hårdtarbejdende, jeg nogensinde har set.
Han var nok den mest talentfulde forsvarsspiller,
i hele det årti.
Ron er anderledes,
men det er ikke dårligt.
Nogle gange er det enestående.
Og Rons talent var enestående.
Jeg har aldrig set nogen spille så stærkt som ham.
Han var overvældende.
Når jeg går ind på banen, er jeg bare 100 % på.
Kom bare an.
Sæt mig på prøve. Om du så er den værste gangster.
Så er det nu. Det er nu, det gælder.
Alle hold har brug for en Ron Artest.
Man har brug for en fyr, alle er lidt bange for.
Smidt af banen af Artest.
Som nu skændes med Heats hjælpetræner Keith Askins.
Kom ikke op at slås med Artest.
Sådan er han jo bare.
Stærk spiller, men han må få styr på det.
Han sagde til mig, "Det er ikke fair. Det burde de ikke kunne gøre."
Jeg indså, at han har en overdreven opfattelse af retfærdighed.
Jeg kunne bare ikke lide folk. Alle har altid irriteret mig.
Dengang var Jermaine vores bedste indvendige forsvarer,
og Ron var vores bedste udvendige forsvarer.
Det var poesi i bevægelse, når de var på banen.
Lukker jeg dig ned og passerer du alligevel, så kommer Jermaine.
Vi var også mentalt uberegnelige, mig og Jermaine.
Jermaine er uberegnelig, men han havde helt tjek på det.
Vi lignede hinanden meget.
Vi var stædige, kompromisløse. Vi kommer efter dig.
Og vi kværnede modstanderne totalt ned.
Indiana Pacers kører med klatten.
Indiana Pacers har NBAs bedste statistik.
Indiana Pacers er det bedste hold i ligaen.
Indiana Pacers er det bedste hold i Eastern Conference nu.
I aner ikke, hvor gode vi var.
Vi havde ligaens bedste resultater hele året.
Kom i finalen i Division Øst.
Jeg ser tilbage på det nu, og det var den serie, der antændte…
alt.
Detroit havde utrolige talenter.
Vi vidste, det ville blive en hård kamp.
Vi var de to bedste hold,
defensivt såvel som offensivt.
Så jeg vidste, at dem, der vandt, ville vinde et mesterskab.
I den serie pressede de os til grænsen.
I slutrunden i basketball…
er fejlmarginen så lille.
Alle har de fysiske evner. Det er…
Fejl mod Hamilton.
Artest bliver muligvis udvist, det er helt klart en personlig fejl.
Det er ikke godt, det der.
Denne kamp betyder meget for dem.
På dette tidspunkt i spillet må de ikke miste besindelsen.
Det er altafgørende.
En fejl på det forkerte tidspunkt
giver modstanderen fordel.
Og for første gang i 14 år
kommer Pistons i NBA-finalen!
De er Eastern Conference-vinderne 2004!
Vi tabte sjette kamp i Detroit.
Det føles som at blive stukket.
Den personlige fejl, der blev begået af Ron Artest,
afgjorde den kampen?
Ja, den havde afgjort sin betydning.
Det var tæt på.
Jeg løftede jo bare underarmen, ikke?
Og…
Jeg tror, at…
Men dommeren så det. Han var jo…
Vi tabte til Detroit i divisionen, det husker jeg.
Vi skulle have været i finalen. Vi burde have vundet.
FORFEJLET SLUTNING FEJL STOPPER PACERS, SVAGT ANGREB
ARTESTS FEJL BLIVER ET PROBLEM
ARTEST KAN BARE IKKE BEHERSKE SIG
Vi taber serien, og hvem vinder så mesterskabet?
Detroit Pistons har lige rystet Los Angeles Lakers.
De var mentalt stærkere, end vi var.
Jeg siger, "Gutter!"
Det var bare frustrerende.
Ses senere.
Elsker dig.
Væk fra affaldet!
Året efter vidste jeg, at der var noget galt.
Jeg vidste, at noget var helt galt, og at jeg måtte træde tilbage.
Jeg sagde, "Giv mig opsigelsespapirerne,"
men Pacers sagde "Nej, du skal spille."
"Kontrakten gælder seks år endnu."
Jeg følte, at Ronnie fandt på noget nyt hver dag.
Han sagde, "Jeg kan ikke træne i morgen, jeg skal passe musikken."
Man skal kunne gøre, hvad man vil.
Så hvis jeg vil lidt væk fra spillet eller have en måned fri… Jeg er en voksen mand.
Jeg er ikke skør, bare fordi jeg gerne vil lave noget andet.
Beder man om at få fri i årets begyndelse…
Mand, der er seks en halv måned tilbage, og du beder om at få fri nu?
Mit album udkommer den 23. november,
og når det er udkommet, sørger jeg for,
at al min tid er rettet mod til at vinde mesterskabet.
Jeg var fuld af angst hele tiden.
Hjertet hamrer hele tiden.
Det var noget, jeg ikke kunne styre på det tidspunkt. Det skete hver dag.
Jeg tænkte, "Jeg må finde ud af, hvad der er galt."
"Hvorfor er du ikke glad for basketball og for dit hold?"
"Hvorfor er du ikke glad? Find ud af det."
Jeg var allerede i terapi, men det tager sin tid.
Vi vidste, at han havde en psykiater, der var med overalt.
Vi vidste, han var nødt til at have møder med hende.
Det vidste vi jo,
men vi fik aldrig at vide,
at han havde et bestemt problem, et helbredsproblem.
Jeg led af depression og angst.
Jeg var deprimeret over visse ting og angst for fremtiden.
Nogle har kontrol over deres følelser. Det har jeg ikke.
Når jeg er glad, fordi jeg har dunket en eller vundet en kamp,
så har jeg det ikke godt følelsesmæssigt.
Positivt eller negativt, man har ingen kontrol.
Kom nu! Hvad fanden laver du?
Jeg går ikke med til det! Kom så, min nigger!
Få styr på dine fandens vagter!
Nogen slås heromme.
Fald nu ned.
Nogle gange kunne Ron være lidt irritabel.
Og dynamikken mellem Jermaine og Ron var foruroligende.
Jeg tror, det sidste strå var,
da han sagde, at en i familien var død,
og han tog til Source Awards.
Mine damer og herrer, giv
Tru Warier Ron Artest og Petey Pablo en god velkomst!
Du tager til en begravelse, og tre-fire dage senere
tænder vi for TV, og du uddeler en præmie i et præmieshow,
og du har været væk i flere dage.
Og vinderen er… Jeg ved ikke, hvad jeg laver heroppe. Men det går fint.
Jeg følte, jeg prøvede at flygte.
Jeg prøvede at flygte på alle mulige måder. Helt klart.
Jeg besvarer ikke flere spørgsmål lige nu.
Ron vil ikke være her. Det handler ikke om Ron.
Det handler om Pacers, om de spillere, der er her hver dag.
Jeg er træt af at svare på spørgsmål om Ron.
Jeg bønfalder de to gutter.
"Se at blive enige!"
Jeg kunne ikke få dem til at forstå, hvad de gik glip af.
Jeg lyttede aldrig til Reggie.
Så når han spiller lederen eller leger mentor,
tænkte jeg, "Han får røvfuld under træningen."
Jeg ved, vi sætter unge mænd sammen,
der kan komme forkert ind på hinanden.
men jeg ville virkelig vinde,
og jeg ledte efter den sidste spiller til holdet.
Det er derfor, jeg købte Stephen.
Jeg husker opkaldet fra Donnie Walsh og Larry Bird.
Jeg må sætte dem på medhør, for jeg er ude.
Henne i nr. 3200 med alle mine venner.
"Velkommen til Indiana Pacers," bla, bla, bla.
Det var et stort øjeblik.
Da han sagde, "Velkommen…" begyndte mine venner at hoppe rundt…
Og jeg vidste, det var en enestående chance.
Da Stephen kom,
var det det bedste, der kunne ske, for nu havde vi Jermaine, Ron,
og så får vi endnu en sej halvskør gut i Stephen Jackson.
Alle skal forbi Indiana. Der er ingen hemmelighed.
Det er vejen til at komme hen, hvor de vil være.
Jeg tror, vi er det hold, man skal slå.
Vi har brikkerne. De skal bare sættes sammen.
Og det ser du frem til.
Jeg er klar til udfordringen. Jeg lever for det.
Jeg elsker presset, lever af det.
Mig og ham var begge lidt rå.
Så vi skændes om, hvem der mandsopdækker den bedste fyr
og kommer næsten op at slås.
Så jeg siger, "Okay, Steve, han er din."
Og jeg tænker, "Manden er skør!"
Vi har mange ligheder, men vi er vidt forskellige.
Jeg vidste, han var lidt skæv i hovedet.
Men han var en fandens god basketballspiller.
Og jeg forholdt mig kun til det. Jeg var ligeglad.
Jeg var også sær. Røg tjald hele dagen.
Gutter som mig og Ron, basketball er vores liv.
Gud gav mig denne gave, så jeg kunne hjælpe min familie og komme på ret kurs.
Jack er meget aggressiv. Vi har mange fællestræk.
Han kom lynhurtigt op i omdrejninger, og han sagde det til en.
Han kæmper for sagen.
Jeg er meget loyal. Det betyder én ting. Hvis jeg er med dig, er jeg med dig.
Vi vinder, og så går vi på bar, og siger nogen noget,
er jeg den første, der reagerer. Sådan er jeg.
Hvis jeg er med dig, er jeg med dig. Det var mig, der manglende.
Det er, hvad de siger.
Jeg var den manglende brik i mesterskabsholdet.
Der er kun en håndfuld hold, der kan sige,
"Vi har chancen for at vinde mesterskabet." I alle mine 18 år
har vi aldrig været bedre forberedt.
Det var vores år.
Det er kampen, vi alle har ventet på.
Et opgør, der har ulmet længe før sæsonen startede.
INDIANA MOD DETROIT
To hold, samme spillestil, kun en vinder.
THE PALACE I AUBURN HILLS
Da vi ankom, havde vi vundet syv og tabt to.
Jeg ville for alt i verden vinde den kamp.
Jeg anede ikke, hvad der ville ske.
Vi ankom med én ting for øje.
"I har alle sammen vundet mesterskabet, men I skal vide,
at i år er det vores tur."
-Hvor er vi fra? -Detroit!
Detroit var et af de sværeste steder at spille. De gør det ikke let for en.
Naturligvis står vi overfor en svær udfordring
her i The Palace.
De har en bindegal fanbase,
nogle meget trofaste og entusiastiske tilhængere.
Og til tider larmer de meget.
Ja! Nummer et, skat! Nummer et! Ja! Sådan skal det være!
Fansene var en stor del af succesen,
for selvom man er på banen, hører man sine fans gå amok.
Da vi kom ind i hallen, vidste vi, Pistons ville vinde.
Bare ikke med hvor meget.
Samler man 20.000 mennesker i fire eller fem timer,
og de har drukket,
er scenen sat. Et eller andet sted opstår der problemer.
Der var et par fyre, hvis sæsonbilletter vi ville inddrage.
Vi havde fået nok af deres numre.
Det var en fredag aften. Vi skulle ikke arbejde lørdag,
så nyder man det jo lidt mere.
Man får et par drinks,
hænger ud med vennerne. Man nyder livet.
Charlie er fan. Han var sæsonkort.
Og der var vrøvl med ham den aften, så vi ville tale med ham om det.
Sige, at vi tog hans sæsonkort den aften.
Vi tager normalt Pistons-kampene to-tre gange om måneden.
Den dag blev vi anbragt på østsiden.
Jeg tror, at der også var lidt skærmydsler med Indiana,
og tilskuerne var ret ophidsede.
Alle i NBA vil have sådan en her.
De spiller for den her, en mesterskabsring.
Jeg kommenterede kampen for ESPN.
Indiana var et fantastisk hold.
De var mesterskabskandidater
og var måske på det tidspunkt det bedste hold i NBA.
Men Detroit var et godt hold.
Et rigtig godt hold.
Jeg havde brækket en finger, og den var i gips, så Stephen blev shooting guard.
Jeg anede ikke, hvor vild en kamp, jeg gik ind til.
De havde kæmpet med holdet hele det foregående år
og i mesterskabsfinalen kom de næsten op at slås.
Det var alt eller intet for os.
Det er vores øjeblik. Lad os fjerne al tvivl.
De følte, det var deres tur, og vi følte, vi skulle forsvare titlen.
Jeg husker den aften. The Palace var elektrisk.
Det var som at have en ud-af-kroppen-oplevelse.
Man kunne mærke hårene rejse sig i nakken.
Når en kamp sendes i landsdækkende TV,
lyder hallen anderledes. Der er flere projektører. Der er flere kameraer.
De er meget forsigtige med, hvem der får de kampe,
fordi det må ikke blive pinligt for ligaen.
Ingen kunne lide at være dommer for Pistons dengang.
Man vidste, det blev en hård tørn.
Når man har Ben Wallace, Stephen Jackson, Ron Artest,
så har man opskriften på en katastrofe.
Basketball-fans fra hele staten Michigan,
og de af jer, der kommer her til The Palace fra hele verden,
Bliv stående.
Tiden er inde til at hilse på de spillere,
der repræsenterer D…troit Pistons!
De havde den mest dynamiske vært. Okay?
Og det tænder en at kunne sige, "I dag kommer jeg efter dig, Detroit."
Han er 210 cm høj, centerspilleren, og han bærer det store røde tretal,
B-B-B-B-B-B-B-Ben Wallace!
De lavede Ben Wallace-introduktionen.
Det fik mig op at køre . "Nu smadrer vi dem. Fuck det."
Dengang vidste jeg ikke, Ben Wallace havde mistet sin bror.
At have al den energi, det var…
Jeg kunne ikke lægge den energi andre steder end i basketball, vidste jeg.
Det var som en krudttønde.
Det bliver et spændende opgør.
Vi kan kun håbe, de mødes igen i slutrunden.
Pistons føler sig hjemme. Igen fuldt hus i The Palace.
Op til kampen mente jeg, vi kunne slå Detroit,
og jeg ville se, om denne type hold virkede.
O'Neal.
Artest træder bagud… Sikke et quarter for Ron Artest.
Fire tiendedele af…
Selvom jeg havde problemer, spillede jeg godt.
Kampen var en massakre. Vi dominerede fra start til slut.
Ron styrede. Han var umulig at stoppe.
To, tre, fire mand kunne ikke holde Ron tilbage.
Han var for adræt. Han var helt klart den bedste spiller på banen.
Vi var oppe på over ti mål, og mine unge fyre talte sammen.
De klikkede.
Ron og Jermaine.
Det er godt Ron, og det er godt Jermaine.
Det var fantastisk.
Det er vores øjeblik. Vi bryder igennem.
Vi kom ind med en anden slags swag.
Stephen, han er for vild.
Jeg tænker, "Manden laver alle de fede skud."
Vi vidste med det samme, at vi var det bedste hold.
Vi smadrede dem totalt.
De havde samlet et mesterskabshold. Det var tydeligt.
Fordi vi tævede dem,
forsvandt de normale tilskuere.
De var gået.
Så det var dem, der langsomt sivede ned,
og som nok allerede havde drukket en del, der listede ned på de ledige pladser.
Det var respektløst, at de gjorde det. Kampen var næsten forbi.
De havde starterne på banen.
De førte med 15-20 point.
Wallace med en fantastisk blokering!
Der er ikke fejl.
Sidst i kampen fører vi med 15. For mig er kampen slut.
Jamaal Tinsley siger til Ron,
"Du kan få din fejl nu." Ron ser på ham,"Hvad?"
"Du kan få din fejl nu."
Du får din fejl. Så kan du godt gå, ikke? Okay?
Hvorfor siger du det?
Ron behøver ikke opmuntring for at gøre noget skørt.
Artest med 24, O'Neal på 20,
Croshere 15, Tinsley 13.
Mens vi løber tilbage, har jeg tjek på Ben. Da de kaster bolden,
prøver jeg ikke at spille forsvar mod ham. Jeg vil ikke engang fejle ham.
Han gik efter et layup.
Det ville jeg ikke have, så jeg pressede ham.
Det var for strid en fejl at lave på det tidspunkt i kampen.
Åh, Wallace! Direkte mod Artest!
Det kan blive alvorligt, hvis de ikke skiller dem.
Wallace er vred. Spillerne prøver at holde hinanden tilbage.
Stephen Jackson, og vi ser, at Wallace prøver at mægle.
Nu råber Jackson…
Jeg har ingen problemer med skænderiet.
Det sker hele tiden. Der skubbes og puffes.
Det er spil for galleriet.
Som regel vil folk ikke slås i NBA.
Det skal være respektløst, før nogen begynder at slå.
Det hele vendte,
da Ron gik hen og lagde sig på dommerbordet.
Han gik hen og lagde sig. Det gør man ikke.
Man lægger sig ikke på dommerbordet.
Det er jo også vanvittigt, ikke?
Det er næsten værre end fejlen.
Dengang var jeg allerede i terapi. Så jeg øvede mig på banen.
Man kan vente fem sekunder.
Hvis der sker noget, tæller man, "En, to, tre…"
Før du gør noget, så tæl, for så får du tid til at tænke.
Jeg var omgivet af mit hold.
Det var sjovt, for jeg følte mig som en stor hund.
Jeg følte, at mit hold fik… jeg kender jo mit hold,
så jeg ved, at Jermaine ikke vil lade Ben røre mig.
Det ved jeg med sikkerhed. Jeg har Steve Jackson.
"Fedt. Jeg behøver ikke gøre noget."
"Jeg er okay."
Wallace er stadig ophidset.
Nu, formoder jeg, er Wallace blevet udvist.
Ben havde 10.000 armbånd og pandebånd og håndledsbånd på,
og han begyndte at kaste med dem.
Jeg så ham smide hovedbåndet og armbåndene.
Han var ved at miste besindelsen.
Fansene ved ikke, at de fleste af os faktisk er venner,
så de tror, det er et regulært gadeslagsmål.
Reagerer man, reagerer de også.
Hvis man gør sådan, hvad tror du så, de gør?
Hvis man gør sådan, hvad gør de så?
Publikum påvirkes af spillerne.
Ud af øjenkrogen…
ser jeg det komme.
Super-slowmotion.
Alle burde…
have set det sådan her. Så langsomt gik det.
Bang!
Nu er Artest sprunget over dommerbordet
og prøver at komme hen til bænken!
Artest er oppe på tribunerne!
Det er frygteligt. Fans bliver inddraget.
Jeg fulgte omgående efter.
Han havde brug for hjælp.
Da jeg når ham, smides endnu en øl i ansigtet på ham. Det er den fyr…
Stephen Jackson er blandt fansene.
Sikkerhedsvagterne prøver at skabe orden.
Fans og spillere slås! Spillerne prøver at hjælpe hinanden væk!
Rasheed Wallace går op på tribunerne!
Det er en skændsel.
Alle spillerne springer op for at få de andre spillere ned,
fordi fansene nu slås med.
Sikken sørgelig scene her i The Palace.
På vej ned fra tribunen tænker jeg, "Det var det."
Jeg troede ikke, der ville ske mere.
Jeg troede, det var slut.
Jeg stoppede og så mig omkring, ledte efter dem.
"Hvor er sikkerhedsvagterne?"
Der var intet politi. Jeg så ingen betjente i bygningen.
Jeg så ingen vagter. Der var ingen til at stoppe det.
Alle var alle vegne. Det var én stor nærkamp.
De pressede os mod udgangen.
Det lykkedes mig at komme ned på banen.
Jeg var chokeret, som havde jeg set et rumvæsen.
"Kommer ham der ned på banen for at slås?"
På det tidspunkt er det nok. Jeg prøver at undgå at slås,
men de provokerer mig. De er i min komfortzone.
Man skal være sindssyg for at få den idé
at gå ned på banen og angribe Ron Artest, der lige var oppe på tribunen.
Sikken trist scene her i The Palace.
Nu bryder endnu en kamp ud foran Pistons' bænk.
Det er en fan. Det her er meget farligt.
Fansene kaster…
Jeg så ham ikke komme. Idioten slog mig.
Du ved, det var et ret…
tarveligt angreb.
Jeg sprintede bare over for at hjælpe ham.
Han gled. Gudskelov.
Det var den bedste smutter i Jermaines karriere.
Havde Jemaine fået det slag igennem…
var den fan død.
…nu ind på banen.
Ron Artest ser virkelig skræmmende ud.
Det mest skræmmende øjeblik var, da jeg indså, at alt var ude af kontrol,
og hvor vidt, det ville gå.
-Alarmcentralen. -I må sende nogen til The Palace, hurtigt.
-Vi har nogen derude. -De slås.
-Slås spillerne? -Skynd jer!
Okay. Der er folk på vej.
Skynd jer!
På det tidspunkt var der tre betjente på stedet.
Ikke de bedste odds mod 20.000 mennesker.
Det var ude af kontrol.
Derfor besluttede vi at få spillerne væk fra banen.
Får vi dem væk fra banen, falder fansene til ro.
En betjent løber hen til mig bagfra,
og han har sin tåregas-spray i hånden,
og han skal til at spraye Ron.
Jeg ville ikke spraye Ron Artest. Han lå allerede på gulvet.
Han så… han så udmattet ud.
På et tidspunkt løber jeg ind i Reggie Miller i jakkesæt.
Jeg vidste ikke, om han var Reggie Miller eller en spiller,
fordi han var i jakkesæt. Jeg spørger, hvad han laver.
Hvordan undgår man at kende Reggie Miller fra Pacers?
Jeg tog fat i betjenten. "Hvad laver du?"
"Få alle de folk væk fra banen. Du skal ikke spraye ham."
Der blev jeg virkelig sur.
I prøver ikke at hjælpe os. Det er reelt 15 mod 30.000.
De prøver at få Pacers tilbage til omklædningsrummet.
Vi tager alle fat i Ron og begynder at løbe.
Man ser, at alle samler sig på samme sted.
Og de kaster med alt, hvad de kan få fat i.
Nu prøver de latterlige fans at angribe spillerne, de kaster…
Nogen kunne komme slemt til skade.
De Pistons fans opfører sig ekstremt dårligt.
De kaster med flasker fra trappen.
Godt, jeg er okay.
-Jeg kan godt gå! -Okay!
Vi holder sammen, fam'!
Jeg sagde det til kameraet, "Vi holder sammen."
Vi holder altid sammen. Det var min holdning.
Jeg var glad for, jeg hjalp min bror ned.
Jeg var glad for, at jeg kunne hjælpe min bror.
Det kan du se på mit ansigt.
Jeg var tilfreds med det, vi gjorde. Jeg var der for min bror. Ja!
-Fortæl mig, hvad du hedder. -Charlie Haddad.
Han slog mig i ansigtet. Jeg er såret og skal have taget røntgenbilleder.
Jeg aner ikke, hvad der foregår.
I må holde op.
-Tag det udenfor. -I må ikke være her.
Efter jeg blev ramt, gik vi. Vi gik gennem et andet rum,
som om de ville beskytte mig.
De kom ind med folk på mit kontor.
Nogen sagde, "Det ville være sjovt,
hvis vi kom til skade, og vi kunne anlægge sag."
Jeg så mig omkring.
Jeg så folk, der prøvede at rykke stolene løs.
Arenaen lukkede sig hurtigt om os.
Publikum var lidt ude af kontrol.
Nogen kunne nemt tage vores våben.
Pludselig så jeg stolen oppe i luften.
Folk prøvede at skade mig og andre.
Det var frygteligt at se på.
Vi kom ind i omklædningsrummet, og lidt ad gangen
begyndte de andre at komme ind med hver deres historie.
Jeg tænkte hele tiden, "Nu tæver Jermaine mig."
Hele tiden.
Jeg ville ikke se ham.
Jeg vidste, han var vred. For Jermaine handler det kun om at vinde.
Ron læner sig hen mod mig og spørger, "Får vi problemer?"
"Hvad mener du?"
Jeg mistede besindelsen.
Han angreb Ron, og vi måtte skille dem ad.
Jeg skulle bare have bekræftet, at det var slut.
Ja.
Så kommer politiet og vil sende mig i fængsel.
Og jeg er jo stadig i overlevelsesmode.
Jeg siger, "Hør, jeg tager ikke med."
"Jeg tager bussen og tager med det fly,
og tager hjem. Henvend jer til mine advokater."
NBA og flere basketball-fans nåede nye højder af brutalitet i aftes.
En slåskamp brød ud mellem Pacers og fans på tilskuerpladserne.
Slagsmålet, der opstod under Pacers-Pistons-kampen i Detroit,
er nok det værste tilfælde af hooliganisme i amerikansk sportshistorie.
Alle talte om det, alle TV-programmer. ESPN kørte det hvert femte minut.
Det var ikke et slagsmål i Detroit fredag aften. Det var reelle optøjer,
et af de værste eksempler på vold mellem spillere og fans, vi har set her i USA.
Spillerne, der får millioner af dollars,
har aldrig været nødt til at følge reglerne.
De overtrådte alle professionelle sportsfolks hovedregel:
uanset, hvad folk siger eller smider efter en,
så går man ikke op på tribunen.
Historien havde ændret sig.
Nu handlede det om os, spillerne.
Ron, Steve, J.O. Det er deres skyld. De var bøller. De brød reglerne.
Pludselig drager man min person i tvivl.
Der var ikke kun antallet af folk, der sagde det,
men det, at også indflydelsesrige personer sagde det.
Det kan ikke nægtes,
at en vis bøllementalitet har sneget ind i basketball.
Bølle-stemplet vil være der, indtil nogen renser ligaen for det.
"De er bøller." Det er det ord, han brugte.
Alle samtykker, "Ja, det er rap-musikken…"
Det siger de ikke
om hockeyspillere, selvom de i årtier har tæsket løs på hinanden.
NBA siger, at de er oppe imod et voldeligt image.
Tatoveringer, slagsmål, narkorazziaer.
Hjælper medierne NBA med at markedsføre spillet som en slags hip-hop-sport?
Hip-hop-generationen af spillere er vist mere fremmedgjort overfor deres fans
end folk som Magic og Michael var før i tiden.
De indførte straks dresscode.
NBAS ADMINISTRATION INDFØRER DRESSCODE
STERN FORSVARER NBAS DRESSCODE
Som man sagde, "Sku' aldrig have givet de sorte fjolser penge."
Mange er vrede på nogle af de bedste spillere.
Mange fans mener, at de er overbetalte,
yder for lidt, at de bliver pylret om, og at de er umodne.
I mange tilfælde har spillerne ikke lært at begå sig
i et normalt civiliseret samfund.
TV pressede vores liga til at sige,
"Hør her, de fyre er nogle slyngler."
"De fyre er ude af kontrol. De fyre er dit og dat."
Billederne af NBA-spillerne, der går op på tribunerne og slås…
går verden rundt. Det må straks stoppes.
NBA har været under pres i flere år
og har lidt skade af det indtryk, mange af spillerne giver af,
at de er gangstere in spe
eller i nogle tilfælde, reelle forbrydere.
NBA er under pres, de skal rydde op i rækkerne
og gøre det klart, at disse fyre ikke er bøller.
Det bliver interessant at se, hvad ligaen gør.
Den slags reklame har de ikke råd til.
Er det da ikke vigtigt, at NBA gør det klart…
-Folk vil få besked. -…sender det stærkest…
-.…mulige budskab… -…så det ikke sker igen.
48 TIMER EFTER SLÅSKAMPEN
I dag bekendtgør jeg følgende suspenderinger…
DAVID STERN NBA-KOMMISSÆR
som følge af det, der skete under Pacers mod Pistons-kampen
den 19. november.
Indianas Ron Artest er suspenderet i resten af sæsonen.
Indianas Stephen Jackson er suspenderet i 30 kampe.
Indianas Jermaine O'Neal er suspenderet i 25 kampe.
NBA har uddelt straffe uden fortilfælde.
til spillerne, der deltog i kampen fredag aften.
Sådanne straffe er vist aldrig set før, John.
NBA meddeler netop nu,
at Ron Artest er blevet suspenderet resten af sæsonen.
David Stern sagde til stort set alle, spillere som fans, at
"Den slags hændelser tolereres ikke."
Ikke på noget tidspunkt har jeg tænkt, at jeg ikke skulle straffes.
Men 25 kampe? Det er jeg ikke okay med, for jeg handlede kun…
i beskyttelsesøjemed.
Bare jeg var blevet interviewet lige bagefter,
for så kunne folk have sagt, "Han har ret," "Han tager fejl,"
det havde givet flere synspunkter, men der var kun filmen
og suspenderingen, og vi skulle holde mund.
Jeg har aldrig talt med David Stern om det.
Historien var baseret på en redigeret… konklusion på ESPN.
Ikke på en uvildig undersøgelse af, hvad der skete.
Kommissær Stern har bred bemyndigelse i denne situation.
Normalt sørger man i sådanne situationer for,
at sagen overgår til en uvildig voldgiftsmand,
der mægler mellem parterne,
så man kan nå til enighed om straffen.
Men eftersom episoden fandt sted på banen,
er der ingen tredje part, ingen voldgiftsmand.
Der er kommissær David Stern.
Sagen er hans. Han får det sidste ord.
Det bliver interessant at se…
Jeg kan lide det her. Du afgør det hele.
-Du afgør hele sagen. -Præcis.
Var beslutningen om at suspendere Artest hele sæsonen enstemmig?
-Ja. -Hvorfor?
Den var enstemmig.
En mod ingen.
Det virkede først, som om det var en kompleks situation,
men så blev det pludselig trukket meget skarpt op.
Hvorfor ændrede det sig?
Det ved du jo godt, ikke?
Lad os høre. Hvorfor?
-Ved du, hvorfor? -Nej.
-Du ved ikke, hvorfor det ændrede sig. -Nej.
Hvem blev suspenderet?
-Spillere. -Hvem overtog denne proces?
-Stern. -Netop.
NBA er helt klar over, at man ikke skal fremmedgøre spillets fans,
for det er dem, der betaler regningerne.
De anklagede os for at redde ligaen. De tillagde ikke fansene noget ansvar.
Man sidder der og ser folk kaste med mudder.
Og man kan ikke gribe ind.
Historien er lidt anderledes, hvis de ser alle optagelserne.
Det er okay, at jeg får skylden, men jeg synes, at det hele skal frem.
Hvad skete der? Vis det et billede ad gangen.
Jeg vil gerne præsentere jer for Oaklands offentlige anklager.
NBA var bekymrede for, hvordan de blev opfattet.
De havde lidt prestigetab,
og deres sanktioner og suspenderinger var meget strenge.
Jeg tror, de ville have, jeg gav disse millionærbøller klar besked om,
at sådan noget må man ikke gøre. Men mit job var at se på fakta
og bestemme anklagens ordlyd.
Alle, der er involveret i dette håndgemæng vil blive holdt ansvarlige,
uanset om de er spillere eller fans.
Denne sag var uden sidestykke.
Den var besværlig, hvad medierne angik.
De var konstant over mig.
De ville fortælle mig, hvad jeg burde eller ikke burde gøre.
Det krævede en masse arbejde.
Det bliver en meget lang efterforskning,
nok mere kompliceret end et mord, fordi der er så mange vidner.
Over tusind sider politirapporter.
Modsat andre forbrydelser var der mange optagelser fra forskellige vinkler.
The Palace havde et VHS-bånd for hvert eneste kamera i arenaen,
og fra kameraerne udenfor, der filmede folk, da de gik.
Vi ville identificere hver eneste person,
spillere, fans, ansatte på The Palace. Alle dem, der gjorde noget forkert.
Vi nåede til sidst dertil,
hvor vi isolerede billeder af de mennesker, vi ledte efter,
og begyndte at offentliggøre dem.
Sidste nyt om slagsmålet i The Palace.
Local Four har modtaget en eksklusiv optagelse
af den mand, der er anklaget for at kaste en stol
ned blandt publikum fredag aften.
Manden, der kastede stolen
og ramte de to personer, det var et klart tilfælde af groft overfald.
Når man ser på fansene, ser man, at nogle af dem nød det og deltog.
Charlie Haddad og A.J. Shackleford
gik flere rækker ned og gik ned på banen,
en af dem går ud på banen
og står ansigt til ansigt med Ron med knyttet næve.
Så Ron var i sin fulde ret til at forsvare sig selv.
Det var skørt. De fik det til at se ud, som om det var min skyld.
De behandlede en meget loyal fan uretfærdigt.
Vi ville især gerne finde fyren, der kastede kruset.
Fokus skal vendes mod den, der startede optøjerne.
Manden, der kastede et ølkrus.
Det største problem var, at vi ikke kunne identificere ham.
Jeg sad og så på det og sagde, "Afspil det igen."
Jeg kørte filmen ti-tolv gange, før jeg endelig lagde to og to sammen.
Det gik op for mig, hvor jeg kendte ham fra.
Han datede engang min nabo.
Jeg vidste, hvem han var. Jeg identificerede selv kopkasteren.
-Må vi tale med dig? -Gider I forlade vores ejendom?
-Jeg spørger bare, om vi kan tale. -Nej.
Den mistænkte kopkastende fan,
som anklageren identificerede som John Green,
prøvede mandag at jage journalister væk fra sit hus med hjælp fra sin hund.
Jeg var på mit kontor. Vores dispatcher ringede
og sagde, "Jeg har en i telefonen, der siger, at han kastede kruset."
J. GREEN
Det var forkert. De fyre burde ikke gå op på tribunerne.
Især ikke, når de får fat i den forkerte.
-Det er mig. -Er det dig?
Jep. Ja, det er mig.
Har du stadig den trøje?
-Ja. -Må jeg se den?
-Hvorfor? -For at få bekræftet, at…
Jeg har den her. Har jeg problemer?
Nej, ingen er anklaget endnu.
Først… Jeg må lige ringe til min advokat.
Manden, der startede det hele.
Der blev han lige samfundets værste fjende.
Nu udtaler han sig endelig.
-Det er klart, hvem der smed kruset. -Du havde… Jeg så Ben Wa…
Enten det, eller også stod din tvilling deroppe.
Det har jeg hørt før.
Folk har udpeget dig som den person, der kastede kruset.
Ja.
Når nogen spørger,
om det var dig, der smed kruset, hvad siger du så?
På indeværende tidspunkt, siger jeg… No hable.
Videoen taler stort set for sig selv.
Havde du det dårligt med, at Ron Artest kommer flyvende op og går lige forbi dig
og angriber manden ved siden af dig?
Jeg var lettet. Nej.
Mand, altså!
Føler du, hvad skal jeg sige, medfølelse indeni,
fordi han gik efter den fyr, og det faktisk var dig, som…
Jeg fortryder kun, at jeg ikke stak foden ud lidt før.
-Og spændte ben? -Ja.
Jeg tror, at John Green startede hele håndgemænget.
Det lader til,…
Du siger, at fansene har det meste af ansvaret her og ikke spillerne?
Jeg skulle mene, at én fan er den hovedansvarlige, og det er Green.
Kaster han ikke det krus, går Artest ikke op på tribunen.
spillerne går ikke derop,
fansene reagerer ikke overfor spillerne oppe på tribunen,
og sandsynligvis ender hele slagsmålet på banen.
For alle undtagen John Green
betød det bøder, sagsudgifter, betinget fængsel, samfundstjeneste,
alt det, der i sidste ende blev deres straf.
John Green fik en dom for voldeligt overfald
for at have kastet øllen, og endnu en dom for voldeligt overfald
for at have slået Ron Artest ud.
Det er vigtigt at folk forstår, at efter kriminalsagen
gennemgik jeg en proces for at anke min suspension,
og da den endelig kom for forbundsretten,
sagde en forbundsdommer, som så det fra alle kameravinkler,
at jeg var i min fulde ret til at gøre, som jeg gjorde.
Skal jeg være ærlig, så gik jeg ikke derop uden grund.
Jeg var pisseligeglad.
Jeg kom i en situation,
hvor jeg enten hjalp min bror eller ej. Jeg valgte at hjælpe.
Jeg undskyldte for at gå op på tribunen og for at bringe ligaen i den situation.
Og det var så det. Men jeg kyssede ikke røv.
De nedsatte ikke min straf. De nedsatte J.O.s.
Ron beholdt også sin suspension på et år.
Det var temmelig lang tid i forhold til, hvad det var.
Det var forseelser og vold.
Normalt ville man bruge højst en time på at afgøre sådan en sag.
Retssystemets behandling af dem
blegnede i forhold til, hvad NBA gjorde.
Det krus øl ændrede alt.
Det kostede os alle…
mange penge og megen tid.
Det kostede mange mennesker en masse.
FEM MÅNEDER SENERE
Reggie Miller er højt respekteret,
og som han har spillet i år, talte man om, hvorvidt han ville ændre mening,
men Reggie har ikke ladet ane, om hans beslutning er andet end endelig.
Reggie!
Da alt det her skete,
tænkte jeg, "Nu er det vist på tide at stoppe."
TAK FOR 18 FANTASTISKE SÆSONER!
Var det ikke for klammeriet, havde vi været mestre. Ingen tvivl om det.
Det er mest syrede af det hele.
Det er det eneste, jeg fortryder ved det hele,
at vi ikke kunne gøre det, vi sagde, vi ville gøre sammen med Reggie.
Det var med blandede følelser, fordi så meget fløj gennem hovedet på en.
Det var som at se de sidste 18 år i ét glimt.
Det var ens sidste NBA-kamp nogensinde.
Det er noget helt særligt.
Det er rent. Det er særligt.
Det er det.
I 18 år…
har jeg virkelig været velsignet…
fordi jeg har været Pacer og borger i Indiana, hoosier.
Ja, det er smertefuldt.
Det er smertefuldt for mig. Han opnåede praktisk talt alt.
Det beklager jeg, for der er ingen grund til,
at Reggie skal sidde derhjemme uden ring.
Den Indiana-trøje, jeg havde på,
blev vist i TV i mit værste øjeblik.
Så hvis jeg tager den på, vil jeg helst gemme mig.
Jeg ville aldrig mere spille i Indiana-trøjen. For stort et pres.
Jeg bad om at blive solgt, for jeg kan ikke klare konfronteringer.
Det er nok bedst at komme videre, så kan de også komme videre.
Alle kan komme videre.
Det var en knytnæve i ansigtet.
Efter alt det, vi har været igennem, forlader du os?
Det havde varige konsekvenser for mig og Ron.
Du har et ansvar overfor de mennesker, du trak med dig.
Og for mig var det fandeme det fejeste, jeg nogensinde har oplevet.
Af og til er man en kujon og må indrømme det. Helt enkelt.
Og ja, jeg burde have…
I sådan et øjeblik kalder man på sin holdkammerat,
selvom det er virkelig ubehageligt.
Så ja, jeg ville ønske, det var sket.
Det tog lang tid at finde ud af, hvad der er galt.
Som 23-årig havde jeg nok været virkelig god, havde jeg været i balance.
Forresten, Ron Artest
fra Los Angeles Lakers kom med en stor nyhed i dag.
Ron har faktisk indlagt ansøgning om at få sit navn ændret til Metta World Peace.
Latterligt. Det minder mig om, da Prince blev…
Kunstneren Tidligere Kendt Som Prince. Helt ærligt!
Efter slagsmålet
sagde jeg til min terapeut, "Jeg vil være i balance. Intet andet tæller."
Jeg prøvede at gå mindre følelsesmæssigt op i spillet.
Det er buddhisme, ikke?
Og Metta er et buddhistisk navn.
Man vil helst forbinde sig med så mange positive ting som muligt.
Ser man på min karriere,
er Metta det modsatte af ikke at være en god holdkammerat.
Vær en god ven, vær kærlighed og vær venlighed.
Jeg vil kommunikere. Jeg vil være et bedre menneske.
Og det er, hvad Metta betyder.
Jeg havde virkelig et problem med Ron i årevis,
og det skabte en modvilje indeni mig.
Jeg blev endnu vredere, da han vandt mesterskabet.
Ron Artest har udnyttet sin anden chance fuldt ud.
Han er gået hele vejen fra slagsmålet i The Palace
til NBA-mesterskabet med Los Angeles Lakers.
Ron, du er den eneste på dette Laker-hold,
der får sin første mesterskabstitel. Du er mester. Hvordan føles det?
Jeg skulle have haft den med Jermaine, Donnie, Larry,
Jamaal Tinsley og Jeff Foster ovre i Indiana,
og jeg svigtede dem. Jeg var en kujon.
Jeg kan ikke være sammen med dem. Jeg føler mig som en kujon,
fordi jeg svigtede dem som holdkammerat.
Og så får jeg et mesterskab, så…
Lad os tale om kampen.
Det er overstået. Jeg mistede mange penge. Men pyt.
Men jeg føler stadig, at Jermaine er mærket af det.
Jermaine O'Neal.
Han var på vej til at blive en af de største spillere nogensinde.
Når jeg ser på Jermaine i dag,
tror jeg, han led mere end nogen af de andre spillere.
For Ronnie Artest endte hos Lakers og vandt et mesterskab.
Selv Jack spillede på et mesterskabshold, San Antonio.
Så Jermaines karriere blev ligesom kortsluttet.
Ansvaret for holdet og for at være lederen var hans,
da det hele skete, og det var ikke hans skyld.
Men han fik skylden for det.
Jeg har aldrig prøvet at bruge ordet "fortrydelse",
men…
Det er en del af mig,
som… altid har generet mig.
Sky 4 overfløj The Palace i Auburn Hills tidligere i dag,
da arbejderne begyndte at rive det ned.
The Palace var Detroit Pistons' hjem og husede tre NBA-mesterskaber,
før det lukkede for altid efter 2017-sæsonen.
Det trak ud i årevis.
Jeg ville ikke tale med nogen. Jeg ville videre.
Men jeg har aldrig kunnet lægge det bag mig.
Folk troede, billetten gav dem tilladelse til at gøre, hvad de ville.
At de kunne opføre sig og behandle folk, som de ville.
Jeg siger ikke, at noget af det var korrekt,
men de var personligt engageret i de boldspillere.
Det dukker op hvert år.
Børn, der end ikke var født, spørger om det.
Fans lægger utroligt mange følelser i det.
Det er en mørkezone.
Er man professionel atlet, må man ikke gå op på tribunen.
Mand, sikke et spild af tid og ressourcer,
når der blev begået forbrydelser og mord.
Ingen gik op i, hvem der vandt straffesagerne,
hvem der vandt ankesagen.
Jeg kunne ikke sige noget i årevis.
Det er sgu sidste gang, I spørger mig om det pis.
Jeg vil ikke tale om den skiderik, der kastede den øl.
Jeg vil ikke tale om alle de penge, jeg mistede.
Det er en skændsel.
Min fejl bestod i, at jeg troede, det ville ordne sig.
Jeg tog fejl.
Fans og spillere går efter hinanden. Spillerne…
Nogle ting går aldrig væk.
De går aldrig væk.
Ondskaben på The Palace er en af de begivenheder.
Der er stadig noget i mig,
der sidder fast i The Palace, indtil de river det ned.
Tekster af: Ulla S. Qvistgaard