Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
- Počkat! Hej! - To bolí!
To je smrad!
Jsi v pořádku?
Můžeš vstát?
Máte to fajn.
Já totiž nemám nic.
Vůbec nic.
Všichni jste mě předběhli.
Jsi blázen.
No tak.
Vstávej.
Nech mě být!
Proč mě tu prostě nenecháš?
Pojedu na skládku s tím vším odpadem!
Ach ano.
Osmdesát procent lidí na tomhle světě jsou odpad, že?
A co těch dalších 20 %?
Ti jsou špína.
To je tak kruté!
To jsi říkal ty.
Podle mě je v pohodě aspoň 1 % lidí.
Ti lidé nejsou v pořádku.
Akorát nemají ponětí o realitě!
Fajn! Tak jo!
Dobře…
Pojďme domů.
No tak.
Ty kreténe!
Za tohle zaplatíš! Pozor!
JE MI 46 A STAL SE ZE MĚ NUDNÝ DOSPĚLÝ
Pojď sem!
Všichni ostatní stárnou,
ale my jsme pořád stejní.
Nejde o to, kam jdeš,
ale s kým.
To zvládneš.
Jsi zajímavý.
Tvé tělo je také plné slov, která čekají na cestu do nebe.
To zní tak obyčejně.
Posledního dne roku 1999…
jsme se každý vydali jiným směrem a ona řekla:
„Příště přinesu ta CD.“
Taková byla naše poslední slova.
Pak mezi námi…
nastal konec.
ROK 2015
TOKIO BYLO JAKO POTÁPĚJÍCÍ SE TITANIC
Show Dnes bude zábava!
S LÁSKOU A VDĚKEM VŠEM, KTEŘÍ NÁS 30 LET PODPOROVALI!
TAK ZASE NĚKDY!
- Pane Oguro! - Pane Oguro!
Pane Oguro!
- Pane Oguro! - Nechoďte!
Pane Oguro!
Všichni.
- Dnes bude zábava! - Zábava!
Víte, rád bych vám poděkoval za to, že jste nám s naší show tak pomáhali.
I vám děkujeme!
Upřímně,
ani mi nepřijde, že by show končila.
Ani teď nevím, co bych měl se svým volným časem dělat.
Možná se vrátím do televizního studia.
Opovažte se!
Jsem Sanai. Keičiro Sanai.
- Děkuji. - Těšilo mě.
- Jsem Sanai. Keičiro Sanai. - Ne, to je…
Založil jsem agenturu na brigády.
Udělám, co bude třeba, klidně i sponzorovat nějaký pořad.
Páni…
Opravdu jste se stal, však víte…
docela obyčejným.
Je to pro mě nový začátek.
To vidím.
Začnu znovu, kolikrát to bude potřeba.
Tak si to užijme!
- Dnes bude zábava! - Zábava!
Prosím.
Děkuji.
Děkuji, že jste přišli.
Moc děkujeme, pane Oguro!
- Za všechno vám děkujeme. - Děkuji!
A teď ředitel Hosoi
s děvčaty ze show Dnes bude zábava! hrající „Koláček štěstí Koi Suru“.
Tančete, všichni!
DÍKY, DNES BUDE ZÁBAVA! DÍKY ZA TĚCH 30 LET!
Pane Hosoi!
Hosoi, tančíte příšerně!
Nebuďte tak smutný. Bavte se.
Hurá!
Ahoj.
Moc toho dnes nepij.
Budu v pohodě.
A ještě jednou hurá!
Viděl jsi Sekikučiho?
Je tady?
Na té show taky dělal.
- Je tady, že? - Bude ještě větší zábava!
Vlastně právě odjel.
- Vážně? - Jo.
Tohle je nejlepší část!
- To je tak milé! - Začíná refrén!
A teď všichni!
SEKIKUČI: TAK PÁRTY, JO? NEVÍM. KDYŽ TO PŮJDE, TAK PŘIJDU.
Otáčím se!
PŘIŠEL JSI? MĚL BYS PROSTĚ DÁT VÝPOVĚĎ.
Prosím přistupte, pane Onto.
- Omlouvám se! - Promiňte.
Děkuji.
Jste ta tanečnice.
Udělala jsem spoustu chyb.
Stejně se nikdo nekoukal.
Jo, asi máte pravdu.
Ale znamená to mnohem víc, než cokoli co jsem kdy udělal já.
Pracuji pro firmu, co dělala grafiku pro tenhle pořad.
Nezáleží na tom, jak jsou dobré,
stejně si je nikdo nebude pamatovat.
Vím, jak se cítíte.
Naprosto to chápu.
Vážně?
Poznáváte mou tvář?
Natočila jsem šest DVD.
Opravdu?
Nechcete odsud vypadnout?
Nemá to cenu. Je to jako pohřeb.
Že jo?
Páni! Je to tu obrovské!
To je Tokijská věž.
Co?
Tokijská věž se mi líbí víc než Tokijský nebeský strom. Je sexy.
Dám to na svůj blog.
Přijde ti sexy?
Zhasla.
Co?
Co se děje?
Když…
jsi byl dítě…
Chtěl jsi být takový, jaký jsi teď?
Cože?
Vlastně ani nevím.
Já…
Já rozhodně ne.
SEKIKUČI: DEJ VÝPOVĚĎ A POJĎ PRO MĚ PRACOVAT.
ČTYŘI ÚROVNĚ ONLINE LEKCÍ PRO VŠECHNY TYPY DĚTÍ
UŽ NEMUSÍME DO TŘÍD.
KENTA SEKIKUČI
ŽÁDOSTI O PŘÁTELSTVÍ
KAORI OZAWA (KATÓ)
Z DRUHÉ RECEPCE. TADY JSOU FOTKY OD VŠECH!
Opravdu…
se stala obyčejnou.
Děkuji.
Silný déšť se bude posouvat na východ Japonska, tak si dávejte pozor.
Ach, ty jsi tady.
Poslala jsem zprávu, že přijdu.
Vážně?
Ty si beru s sebou. Pořád jich tu pár mám.
Tahle je moje.
Chtěl sis mě vůbec někdy vzít?
Asi to byly jen lži.
Co byly lži?
Vrať mi všechny ty roky!
Víš, že nemůžu.
Počkej!
Doufám, že tu zůstaneš navždy zavřený!
Venku je liják. Vezmi si deštník.
ROK 2011
MĚL JSEM MOC PRÁCE.
NEJSPÍŠ KVŮLI DOPADU ZEMĚTŘESENÍ.
Jamamoto!
Jak dlouho ti bude ta práce trvat?
- Hej, lidi. - Ano?
Oba projekty se musí předložit v pět večer.
Nesmí být pozdě.
- Dobře. - Dobře.
Trvá ti to dlouho, Tanikuči.
Protože to taky dlouho trvá, kámo.
Nic s tím nenadělám.
Tohle místo je mnohem větší, ne?
Proč se teď sakra stěhujeme?
Jo, blbý načasování.
Hele, neměl byste už být někde jinde, pane Sató?
Sakra.
Nechcete se nejdřív najíst?
Omlouvám se. Brzy tu bude.
To je v pořádku.
Omlouvám se.
Co to máš na sobě?
Omlouvám se, že jdu pozdě.
Prosím.
Dobře, budeme jíst.
Jistě.
V kanceláři je teď opravdu rušno.
To nic. Je vlastně dobře, že máte v práci co dělat.
No, ale žádný projekt neplatí moc dobře.
Ale je jich spousta.
Takže vydělávat na živobytí není problém.
Ano.
To zní jako těžká práce.
Asi by se dala nazvat těžkou.
Ačkoli pracujeme na materiálech o zemětřesení nebo Fukušimě,
musíme taky dělat grafiku pro laciné seriály.
Docela z toho šílím.
- Aha… - Ale takový je prostě svět.
Asi se s tím musíme smířit. Jasně.
Každopádně, taková je má práce.
O čem to mluvíš?
Promiňte.
Omluvte mě.
Haló?
Ano?
Aha…
To není žádný problém.
Udělám to hned teď. Dobře. Chápu. Ahoj.
Zatím.
Moc mě to mrzí.
- Takže… - Samotář, 45 let, zabil své rodiče.
Musím udělat rekonstrukci.
- Hej. - Co?
Co to předtím bylo?
„Takový je prostě svět a my se s tím musíme smířit.“
Promiň. Musím běžet.
Budeš takový i po svatbě?
Ne, chci říct, máme teď opravdu hodně práce.
Nemůžeme se hned teď vzít.
Takže to prostě budeš odkládat.
No vlastně…
Víš, jak se po zemětřesení bere mnohem víc lidí.
No a? Co s tím?
No, je to docela…
Prostě je to…
hrozně obyčejné, ne?
Promiň. Moc se omlouvám. Dobře.
Tvoje máma je tu až do zítřka, že?
Pusť to z hlavy. Pokud budeš takový a potkáš mého tátu, bude zle.
- Fajn. Dobře… - Co?
Dejme si zítra zase spolu oběd. Všichni tři.
Zarezervuju nám někde stůl.
Dnešek mě vážně moc mrzí.
Jo, obleču si něco pořádného.
Takže vymaž z paměti všechno, co se dnes stalo.
- To je… - Prostě to smaž.
- Víš, že to nemůžu. - Přísahám, že to zítra udělám pořádně.
Fajn.
- Zítra to udělám pořádně. - Jo, jasně.
Přísahám.
Promiň.
Paráda. Úsměv. Tak.
Jdeme na to.
ROK 2008
NEJVÍCE ZAZNAMENANÝCH ÚDERŮ BLESKŮ V TOKIU
Rozesměje mě to, když si na to vzpomenu.
Ale nakonec to vyšlo.
- Vážně? - Panu Ogurovi se to líbilo.
- Vážně? - Jo, je to v pohodě.
- To rád slyším. - Držte se.
- Děkuju. - Jasně. Mějte se.
Tohle je účet za posledně.
Řekni šéfovi, ať ho sníží o 30 %.
Pane Onto.
Jo?
Hej! Přestaň!
Hej! Nech toho!
Dost!
Pane Sató.
Pane Sató!
Podívejte se na tohle, prosím.
Jdeme na to.
Co to sakra je?
Tohle si nepřáli.
Ale tohle je zajímavější.
Zapomeň na to. Prostě to udělej obyčejně.
To je šílené.
Pan Sekikuči mi řekl, že si mám v téhle práci najít něco, co mě bude bavit.
Na to zapomeň.
Mladí se koukají jen do mobilů, ne na televizi.
Musíme tyhle věci vytvářet pro ženy v domácnosti a pro staré.
Tvoje sofistikované nápady se jim nelíbí.
Znovu!
Jsem zpátky.
Sekikuči, pojď sem!
Co máš sakra za problém, chlape?
Uvědomuješ si, cos provedl?
Ano.
Kdo nás asi platí, co?
Chceš se snad vrátit k té podělané práci, co jsme kdysi dělávali?
Vždyť je to pořád stejné.
Cos to řekl, ty parchante?
Co se s tebou poslední dobou děje? Ztrácíš kontrolu.
Neztrácím.
Vím, že jsi to chtěl udělat taky.
Jo, chtěl, ale…
Podám výpověď.
To říkáš už roky.
Čekám dítě.
S kým?
- S mojí holkou. - Jo, ale kterou?
Tak se podíváme…
Víš, jak zatkli toho ředitele?
No jo vlastně…
Z tamté korporace.
Pamatuješ si na tu párty, kde ten rozhazovačný ředitel dělal DJ?
Je to ta holka, co jsem tam sbalil.
Ty jsi s ní chodil?
To bych zrovna neřekl. Občas jsme se viděli.
Takže se budeme brát.
Běž a udělej, co chceš dělat.
Psal jsi román, ne?
Začni zase psát. Nebo to bylo jen naoko?
Kdybych uměl psát romány, tak bych tu nebyl.
Koho to zajímá? Prostě běž.
KOUSEK ZA KOPCEM V MARUJAMAČÓ, ŠIBUJA
JE HODINOVÝ HOTEL POBLÍŽ ŠINSENU.
MAJÍ TAM POKOJ S TAPETAMI VESMÍRU.
TEHDY TO PRO NÁS OBA BYLO
JEDINÉ MÍSTO, KDE JSME SE CÍTILI V BEZPEČÍ.
SVOU PŘÍTELKYNI JSEM MILOVAL VÍC NEŽ SEBE A…
TO ZVLÁDNEŠ.
JSI ZAJÍMAVÝ.
Ne, nejsem.
Nemám nic.
ROK 2000
Hej, Sató! Jak dlouho budeš spát?
PRO MĚ ŽÁDNÁ TECHNOLOGICKÁ REVOLUCE NEEXISTOVALA.
Jdeš na oslavu 15. výročí, že?
Půjdeme spolu!
Určitě nechci jít sám!
Už mám toho dost!
Je tam spousta pěkných holek!
- Chceš být v mém pořadu? - Moc ráda!
- Co chceš dělat? - Chci jít…
- Chtěla bys… - Chci tančit. Chci zpívat.
Chci si dát něco sladkého.
Pořád ti dělám potíže, takže dneska platím za VIP místnost já.
- Díky, kámo! - Roční nájem ve dvoupokojovém bytě,
náklady na stěhování a nábytek!
Blahopřeji!
Tudy.
Bavíte se?
- Jak to jde? - Co myslíte, že to je? Suši čakin!
Máš něco nového?
Líbí se ti to, co?
A není to jen laciné suši!
Místo zázvoru dostanete každý 10 000 jenů!
Co? Co to je?
Rudé koule. Chceš to zkusit?
Tohle tě odrovná. Kolik?
- Dnes je to na nás. - Díky, kámo.
A nyní ředitel hlavního sponzora pořadu,
korporace Nakama, ředitel Sanai!
Sanai!
Tentokrát bude dělat DJ on!
Dnes je rozpálený.
On bude DJ? To jako fakt?
On bude DJ?
A hraje kapelu Denki Groove!
Cože? Vy posloucháte Denki Groove, pane Sekikuči?
- Písničku „Nidži“ fakt miluju! - Vážně?
Dnes večer si rozhodně přivedu domů nějakou roštěnku!
Hej, Sató!
Sató!
Dej si taky jednoho!
Tady jste.
Láhev šampaňského.
- Jistě. - Váš nejdražší nápoj.
- Se třemi sklenicemi. - Jistě.
Vlastně bych si dal gin s tonikem.
Jistě.
- Cítím to. Počkat, je tu moc světla. - Co?
Ta disko koule je vážně nádherná.
Hej, dámy, rychle se posaďte vedle těch mužů!
K čertu s vámi! No tak!
Můžete si vzít tyhle roštěnky domů.
- Vážně? - Ale musíte získat jejich souhlas.
Vynucování je protizákonné.
Ale i to je v pořádku, ne?
- Hurá! - Jste tak roztomilé!
Nastal čas se uvolnit!
- Přesně tak! - Kdo ví, co zítřek přinese?
„Dnes je poslední den mého života.“
Takhle se má žít každý den.
Dělám si srandu!
- Nozomi! - Jmenuji se Maju.
- Byla jsem v šoku! - Vyspíš se dnes se mnou?
- Co? Dnes? - Odpověz do pěti sekund.
- Pět, čtyři, tři, dva, jedna… - Vlastně by to mohla být zábava!
- Vážně? - Vážně!
Koukej se na mě.
Jsi v pohodě, kámo. Jsi zajímavý.
Rozumíš?
Poslyš…
Jsem magnet na zoufalce.
Řekla mu: „Jsem magnet na zoufalce.“
Zoufalce!
A cos jí řekl?
„Tak mě tady máš.“
- To jsem neřekl! - Páni! Děláš si srandu!
Něco takového by řekl Hitonari Cudži.
- Tak to rozhodně! - Říkám, že jsem to neřekl!
Ale vsadím se, že tě to napadlo.
Pořád ses nepřenesl přes to, že ti tvá holka dala kopačky, co?
Holka? Myslíš tu na dopisování?
Našel sis holku dopisováním?
Nezačínej s tím, jo?
Hej, už vím! Pozveme sem Su!
- Jo! - Co? Proč?
Rány po ženě může zahojit jen další žena.
Není to rána, Nanao. Má díru v srdci.
- Nebo ne? - Díra jako díra!
Zavolej jí hned teď!
Nejspíš spí.
- Rychle jí zavolej! - Zavolej!
- Zavolej!
- Fajn!
- Zavolej! - Udělám to!
Dost! Můžete toho nechat?
Nechte toho! No tak!
Vítej!
- Tady jsi. - To bylo rychlé.
- Bydlíš blízko? - Tamhle.
Bydlíš v Šindžuku, děvče?
To ti fakt závidím!
- Posaď se, prosím. - Udělejte jí místo.
- Tak mě tady máš! - Sklapni!
- Nech toho! - Sedni si!
Nevšímej si těch pitomců.
Co si dáš?
Zelený čaj s whisky.
Zelený čaj s whisky. Už se to nese!
Na Su.
- Na zdraví! - Na zdraví!
- Z cesty! - Jak to?
- Těší mě. - Do toho.
- Ťuk. - Ach, ty taky!
Víš, máš opravdu krásnou tvářičku, děvče.
Ne.
Mohla bys být modelka.
No, občas v něčem hraju.
Vážně? Jsi herečka?
No, dělám spoustu věcí.
Nanase, kdysi jsi vystupoval, že?
Přestaň s tím!
To je moje temná minulost!
Kdysi jsem hrál v japonské lize.
- Vážně? Páni! - Ale byla to druhá divize.
- Je to školicí centrum v prefektuře. - Nemluv o tom.
Hej, Su. Jsi poloviční Japonka, že?
Jsem směsice mnoha věcí.
- Vážně? - Opravdu?
Budu cokoli si řeknete.
Jaké umíš jazyky?
- No, anglicky a korejsky. - Dobře.
- A teď se učím čínsky. - Řekni něco korejsky.
Co jsi řekla?
Rozumíš?
Určitě jsi mě urážela!
- Co řekla? - Dene, co řekla?
Byla to lichotka, viď?
Řekla jsi: „Jsi úžasně vysoký.“ Že jo, Su?
- To neřekla! - Byla to lichotka.
- Ano! - Hurá!
- Jsi skvělá, Su! - Paráda!
Sató, zazpívej druhou půlku!
- Ani náhodou! - Zazpívej duet! Zpívej s ní!
- Běž! - Ani náhodou! Ne!
Promiňte.
Tady.
A ty toho nech!
Zvládla jsi to dobře.
- Hej, přineste nám tequilu. - Jistě.
To nic.
Pro tohle řekneš kouzelné slůvko „Su“ a uděláš to.
Ještě jednou!
Kdy to má být?
Myslím, že v e-mailu psali, že ve středu.
Co je dnes za den?
- Nemám tušení, co je za den. - Pravda.
- Myslíš, že to stihneme včas? - Co? Jo, to zvládneme.
Sató!
Zítra má Su volno. Ty taky, že?
Jo.
Máš zítra volno? Chceš si někam zajít?
Jo, ale musím si zítra najít nové bydlení.
Chci se přestěhovat.
A co tohle, Su? Organizuji velkou akci. Stav se.
Proč by šla někam, kde lidi jí brouky?
Proč ne?
Ne… Ani náhodou.
To je nechutný.
Dobře, tak budeme pít až do rána a pak si zajdeme zarybařit.
- To se mi líbí. Paráda. - Chceš jít na ryby?
Je to tak obyčejné.
Co je na tom špatného? Obyčejné věci jsou nejlepší.
- Přesně tak. - Jo.
Sató, ztrácíš ji.
Říkal jsem, že se zítra musím kouknout po bydlení.
- Přestaň kazit zábavu. - Já ji nekazím!
Nekaz zábavu!
- Jak to? - Kazišukové jsou odpad.
A co ty, Nanao?
Já?
Jasně, že jsem odpad.
Osmdesát procent lidí na tomhle světě je odpad.
A co těch dalších 20 %?
Špína!
- Jsme odpad a špína! - Odpad nebo špína, jo?
Měl bys doprovodit Su domů.
Nemůžu. Víš, že mám pracovní pohotovost.
Musíme se rychle vrátit, pokud se něco stane.
- Že, Sekikuči? - Jsem v japonské lize, kámo.
Pořád ses nepřenesl přes svou bývalku?
Říkal jsi, že byla ošklivá.
Ne, už jsem ti to říkal. Řekla to jen ze skromnosti.
Co sis o ní napoprvé myslel?
„Jsem rád, že není ošklivější, než jsem čekal.“
To je dost kruté.
Jen běž, doprovoď ji domů.
Jen běž.
Pozor!
- Jsem v pohodě. - Ne, nejsi.
Řekla jsem, že jsem v pohodě. Pojďme ještě někam.
Dobrá, od teď můžeš chodit jen po bílé.
- Která je bílá? - Ty malé.
- Ty malinkaté? - Jo.
Od teď můžeš chodit jen po nich. Jdeme na to!
Jdeš po nich?
Jo.
Jestli stoupneš na cokoli jiného než na bílou,
platíš za pivo.
- Dobře? - Nebudeme zase pít, nebo jo?
Promiň!
Díky.
Omluv mě na chvilku.
Dobře.
Haló?
Ano.
Dobře.
Promiň.
Mám práci.
Aha dobře.
Děláš barmanku?
Vlastně…
tohle místo…
mi pronajímá Sanai.
Tady dělám svou práci.
Jakou práci?
Dělám to tady…
se zákazníky.
Až skončím,
tak ti zavolám.
Fakt jsi tu zůstal!
Nemám nic.
Víš, takovýhle život…
není tak špatný.
…několik restaurací a barů.
Skupina firem schovala celkem několik miliard jenů z příjmu.
Chci přispět společnosti.
Sató!
- Vytvářím místa. - Podívej se na tohle.
Místa, kde se lidé mohou spojovat.
Podezřelý pan Sanai vedl několik podniků
včetně pečovatelských domů a restaurací.
Jednou z nich byla masážní služba pro muže, kterou provozoval v tomto bytě.
Jejda. To bylo hloupé.
…ženy vykonávaly sexuální aktivity.
Sanai je asi vyřízený.
…byly nucené k prostituci výměnou za nájem a výdaje na živobytí.
Volané číslo již není aktivní.
Zkontrolujte, jestli jste zadali správné číslo a zkuste to znovu.
Volané číslo již není aktivní.
ROK 1999
SILVESTR
VELKÉ PROROCTVÍ SE MÝLILO A SVĚT NESKONČIL, ALE…
ROK 2000 JE TADY!
Tyhle věci jsou fakt trapné.
Nemusí z toho dělat takovou vědu.
A co na tom, že ji dělají?
Jo, asi máš pravdu.
Poslyš…
Příští rok… Chci říct, tento rok…
Proč se k sobě nenastěhujeme?
Cože?
Potkal bych i tvé rodiče.
Co ty na to?
No…
Nevím…
To zní tak obyčejně.
Jo, to asi jo.
Je fakt zima.
Jo.
Tak já půjdu tudy.
Nejdeš na stanici?
Musím někam zajít.
Příště přinesu ta CD.
ROK 1998
JAPONSKÝ NÁRODNÍ TÝM VE FOTBALE PROHRÁL VŠECHNY TŘI SKUPINOVÉ ZÁPASY.
PŘIJEĎ MĚ SEM NAVŠTÍVIT!
Až se zase potkáme, bude nový rok.
Až dorazím do Indie, tak ti pošlu pohled.
Opatruj se.
Ahoj.
MAHJONG
Šéfe.
Nikdy to nedoděláme včas.
Buď na svou práci aspoň trochu pyšný!
Sakra! Prostě udělej tohle!
Nakloň ten vykřičník!
Kurziva nestačí!
Otoč ho!
Dobře.
Vidíš? Co říkáš?
Tak je to lepší, ne?
Ano.
A teď si pospěš!
…zranil čtyři lidi.
- Gangster, který střílel… - Haló? Ano. Moc děkuju.
- …se pokusil o útěk. - Sledujeme to.
- Ale byl pak zastřelen v herně. - Přesně tak.
Rekonstrukční grafika, že? Dobře, jdeme na to.
Dobře. Pospíšíme si. Děkuju.
- Na shledanou. - Jsem zpátky.
Kdo řekl, že po dokončení práce můžeš jít nakupovat hadry?
Dostali jsme objednávku na rekonstrukční grafiku!
MRTVÍ: TORU MIJADŽIMA (29)
- Pořád nemůžu domů? - Co tu ještě děláš?
Okamžitě odsud vypadni!
Ano!
Nemáme moc času! Pohni!
- Pane Satóe! Tady nahoře! - Pane Hosoi.
Rychle!
- Promiň, že je to vždy tak narychlo. - To nic.
Pardon! Grafika je tady!
Jdeš pozdě! Co máš sakra za problém?
Chtěli jsme to mít čitelné…
Na to se nikdo nedívá!
Chceme snížit účet o 30 %.
- Šéf říká, že ho nemůžeme snížit… - Fajn! Tak táhni do prdele!
Rychle! Konečně je tady!
Jak dlouho ještě?
Už to začne! Tak se připrav, hajzle!
- Za 30 vteřin. - Za 30 vteřin?
Ty jsi ještě tady?
Zase noční klub?
Ne, byla to obchodní schůzka. Šlo o práci.
- Dobrou noc. - Hele.
Dej mi cígo.
Děkuji.
Zítra si vezmi volno a zajeď někam s přítelkyní.
Právě v Indii nakupuje věci pro obchod.
Aha vlastně. To už jsi říkal.
Vezmi si ji, jo?
Zajistím, abys měl dost peněz.
Vlastně…
ona si myslí, že tyhle věci jsou hloupé.
Jaké věci? Svatba?
Takové ty…
obyčejné věci.
Už to chápu. Je to ten typ holky.
Dobře. Dáme si ramen nebo něco.
Pozvi mě na něco lepšího.
Co takhle hovězí misku?
Jo, to by šlo.
ROK 1997
ODJEL JSEM Z TOKIA NA GALAKTICKÉ ŽELEZNICI.
Šéfe, přijímáš moc levných prací.
Dáš si, Sekikuči?
Ani dneska nemůžu jít domů.
- Sató. - Jo?
Zvoní ti pager.
ZAVOLEJ MI. KAORI.
Dobré ráno.
Pila jsi až do rána?
Nemohla jsem spát.
Volám, protože se chci s tebou dneska odvázat.
Cože?
Chceš někam zajít?
Zatím nevím a ani nebudu vědět.
To nedává smysl.
Půjčíme si auto, pojedeme po dálnici,
vystoupíme a najíme se, kdy budeme chtít.
Třeba i v lázních. Chtěl bys?
Co?
Jo, ale nemůžu si dnes jen tak říct o volno.
Už jsem si půjčila auto.
Co?
Pojedu sama, i když se nepřidáš.
Ale vždyť víš, že máme málo lidí.
Dneska tu máme zase mraky objednávek.
Jo, chápu.
Jsi fakt obyčejný.
Svět stejně za dva roky skončí.
Běž. Příště můžeš v nočním klubu platit ty.
Bude to v pořádku.
Jen musím udělat, co po mně chtějí. Zvládnu to sám.
Haló? Tady společnost Great International.
Dobré odpoledne!
Aha. Ten naléhavý?
Zdá se, že ještě nedorazil.
Můžete to poslat znovu, ale dnes máme napilno.
Nejspíš to zabere dvakrát tolik času.
Pošleme to, až to bude hotové.
Zvládnu to.
Jasně. Dobře.
- Jedna noc v nočním klubu. - Platíš, kámo.
Dobře.
Už jste to dvakrát poslali?
Víte, fax nás poslední dobou dost zlobí.
Páni! To je ale jasnej den!
Skvělé počasí na projížďku.
Dobře! Je čas vyslechnout si další žádost.
- Od Oity, přezdívka… - Kudy chceš jet?
- Kudy? - Doleva!
Sotva jsme to přežili!
To bylo o fous.
A kdo je tohle?
Kapela Scha Dara Parr!
- Špatně! - Co?
Je to písnička „Vážně miluji“ od Rjoko Hirose…
Inu-karo!
Bolí to dnes?
Ne.
Pak bude slunečno.
Kéž bych mohl dát výpověď a někam utéct.
Jak to? Chceš odjet někam daleko?
No, chci říct…
kdybych jel někam do zahraničí za inspirací,
myslím, že by mi to změnilo život.
Kendži Mijazawa.
Za celý život se nepodíval nikam daleko.
Většinu života strávil na venkově v Tóhoku,
ale pak odjel na Mléčnou dráhu.
Je to docela šílený, ne?
Jo, je to šílený.
Nejde o to, kam jdeš…
ale s kým.
Tys mě vyfotil?
Pojď sem!
Máš hlad?
- Zrovna jsme jedli. - Nejedli.
Ale ano!
EL-MALO má poslední dobou dobré věci.
Ty posloucháš EL-MALO?
Jsou super.
Jo, to jsou.
V poslední době poslouchám hodně starých věcí jako třeba Zeppelin.
- Dobrý den. - Vítejte!
Tohle posílají mí rodiče. Prosím, vezměte si.
Panebože!
- Odkud že to jste? - Gunma.
Hrušky naši! Ty miluju!
- Ale ne! - To snad ne!
- Nebudeme mít kam si sednout! - Ale možná ano.
Máme pouze místo k stání pro…
- Ale ne! - Vidíš, říkal jsem to!
To má být jako v seriálu Long Vacation?
Vyspěme se spolu.
- Díky, že jsi počkal. - Žádný problém.
Co to je za košili? Od Paula Smitha?
Jo. Líbila se mi.
Tamhle.
Zaplatils fůru peněz za něco, co nosí všichni.
Podívej.
Tyhle hadry
pochází z daleké země a dostaly se až ke mně.
Jako japonské vlaky v Buenos Aires.
Je to hezké, ne?
To je.
Dobře poslouchej.
Po tom všem přijde test.
Podíváš se?
Ne, nepodívám. Ty ses je všechny naučila?
Ano.
Pro hudbu to musí být aktuální.
Tady. Tohle je lepší.
Máš pravdu.
Tady. Dám to zpátky.
Divně to páchne.
Chceš zkusit?
Má sladkou příchuť.
Tyhle věci ti škodí.
Proč to říkáš?
Stejně všichni umřeme.
- Pospěš si! Jsi k ničemu! - Jo, spěchám!
- Už jsi to zkontroloval? - Už to bude.
- Pospěš si! - Snažím se.
Přestanou nám dávat práci!
ROK 1996
DEJ MI SÍLU VĚŘIT V BOHA.
Jsi v pořádku?
Omlouvám se.
Dobře.
Mijadžimo! Co to děláš? Pohni si!
Promiňte! Hned jsem tam!
Tady.
Hej, pane. Měl byste jít k doktorovi.
Ale musím je doručit.
Tady.
Mijadžimo!
Nenech šéfa čekat!
Já vím!
Bolí to?
To prozatím bude stačit.
Opatrujte se!
Omlouvám se!
Zajímalo by mě, jestli tuhle práci budu dělat celý život.
Někdy mě to děsí.
Tuhle jsem četla román od Rama Nakadžimy.
Ramo Nakadžima?
Jo.
Jeho hlavní hrdina…
Jeho práce je
každý den přepisovat rukopisy jiných lidí do počítače.
To zní jako ty, ne?
Celé roky
přepisoval pouze rukopisy.
Prostě píše věci, které nesouvisí s jeho myšlenkami.
A pak jednoho dne…
pod vlivem drog…
se hlavní postava posadí k počítači a usne.
A když se ráno probudí…
zjistí, že napsal celý román.
Napsal román, aniž by si toho byl vědom?
To je šílené.
Jo, dost šílené.
Jeho tělo bylo plné slov jiných lidí.
Ta slova nikdy neodešla do nebe.
Byli to duchové slov.
Tvé tělo je také plné slov…
která čekají na cestu do nebe.
Jsem si tím jistá.
Myslíš?
Proč nezkusíš napsat román?
Nemám co psát.
To zvládneš.
Jsi zajímavý.
ROK 1995
NATÁHNI RUCE Z TEMNOTY
- Hrál jsi fakt dobře. - Děkuji!
Jídlo, cos přinesl, bylo dobré.
- Dojalo mě to. - Přines ho znovu.
- Přijď i příště, jo? - Jo, budu tam.
Jo, jdeme.
Příště přijď, Sató. Je to fakt zajímavé.
Ne, díky. Divadlo mě nudí.
Jak to?
Je tam spousta diváků, takže atmosféra je vzrušující!
Ale ne.
Ale ano. Že ano?
Proč nepřijdeš?
Tady. Koukej.
Není Nanase krásný?
REINI – PROBUZENÉ DÁMY
To jsem já.
- Páni! - Je naprosto okouzlující!
- Je vážně krásný! - Jo, nemyslíš?
- Tomu říkáš krása? - Přijď aspoň jednou!
- Ani náhodou. - Pojď!
Ne.
K čertu s tím hňupem!
Když se to bude opakovat, tak skončím!
Jak dlouho tu pracuješ?
Od svých 22.
Vážně? Kolik ti je teď?
Neotravuj!
Dáš si taky jeden, že?
Ten máš fakt rád!
- Je nejlepší. - Naprosto.
Budu ho tak jíst, i když budu bohatý.
Tak se podívejme…
„Hledám někoho na dopisování, kdo má rád Cygnus Hyógu ze Saint Seija.“
„Diamantový prach, 19 let, z Jukosuky.“
Ta zní nebezpečně.
Dobře, další.
„Pokud se ti líbí Kmotr, hlavně druhý díl, tak prosím napiš!“
To mě docela nadchlo.
Vážně? Tak si ji nech.
„Ten první, co si přečte tuhle stránku na dopisování, ať mě kontaktuje.“
„Inu-kara, 20 let, z Nakana.“
Co znamená „Inu-kara“?
Ukaž.
Tenhle.
Tady.
Je to první album Kendžiho Ozawy, Psi štěkají, ale karavana pokračuje.
Ty máš rád Kendžiho Ozawu?
Jo.
Tady.
Něco takového…
si můžeš nechat.
- Co? - Vezmi si to.
No tak.
Vezmi si to.
Umírám hlady.
INU-KARA, AŽ PO UŠI!
Kolik minut to má být?
Myslím, že minutu.
Máš ráda Kendžiho Ozawu?
MÁŠ RÁDA KENDŽIHO OZAWU?
- Ahoj. - Ahoj.
- Chceš si zahrát pačinko? - Dneska ne.
PRO: PAN MAKOTO SATÓ
OD: INU-KARA
VÁŽENÝ PANE SATÓ, KENDŽI OZAWA JE MŮJ PRINC.
INU-KARA
Vážený pane Sató.
Zdravím, já jsem Inu-kara.
Takže máte taky rád Kendžiho Ozawu, pane Sató.
Jeho píseň „Scéna s anděly“ ze mě udělala jeho fanynku.
Pustili ji, když jsem jednou poslouchala rádio,
a okamžitě mě vzala za srdce.
Bylo mi tehdy úzko a ta píseň mě opravdu oslovila.
A tak se ze mě stala fanynka Kendžiho Ozawy.
Když jsem ho poprvé poslouchala, nerozuměla jsem mu.
Ale postupně jsem měla pocit, že se mě jeho písničky ptají:
„Co je to duše?“
„Co je to život?“
KENDŽI OZAWA: NATÁHNI RUCE Z TEMNOTY
Inu-kara je album o svobodě a touhách.
Výstava Maja Maxxe je dobrý nápad.
Budu mít tašku WAVE.
Inu-kara.
JSEM OŠKLIVÁ. URČITĚ BUDEŠ LITOVAT, ŽE SES SE MNOU SEŠEL.
Taška WAVE?
Taška WAVE.
Vítejte.
Stůl pro dva.
To bylo dost šílené.
Jo.
Dala bych si kávu, abych se mohla vrátit do reality.
Dvě kávy.
Upřímně…
Moc jsem tomu nerozuměl.
To nevadí.
Kdybys věděl, o co jde, nemělo by cenu to vidět.
Myslím, že je fajn, když jsou některé věci záhadné.
Nemyslíš, že se to pak s tebou déle táhne?
Jo, myslím.
Koukáš na anime?
Jo.
Kolikrát už jsi viděl Beautiful Dreamer?
Možná dvakrát?
To je všechno?
Kolikrát ty?
Nemám tušení. Mám to puštěné, kdykoli jsem doma.
Inu-karo, jsi docela šílená.
Myslíš?
Tuhle v noci
mluvili o divných lidech, jako jsi ty, v Celé noci kapely Denki Groove.
Jsem divná?
Ale není ten film hrozně pěkný?
Je vždy den před školním festivalem.
Existuje snad něco lepšího?
Kdybych měla v životě jeden vážně skvělý den…
chtěla bych se do něj schovat.
Ty ne?
Naprosto souhlasím.
Díky.
Jaký jsi měl život ty?
No…
Obyčejný..
A depresivní.
Obyčejný a depresivní.
Na střední škole…
jsem v kalendáři označil křížkem každý den,
ve kterém jsem nespáchal žádný zločin.
Dost ujetý, co?
Myslím, že je to zajímavé.
To je pěkná sukně.
Nakreslila jsem je fixem.
Vážně?
Keita Marujama navrhl moc pěknou sukni s květinami,
tak jsem ji zkusila nakreslit.
Jsi úžasná, Inu-karo.
Jsem ošklivá a chudá, tak se z toho snažím vytěžit, co se dá.
Vážně?
Ta košile je taky pěkná.
Snažím se z tříčtvrtečních rukávů udělat letní módu.
Jmenuji se Kaori.
ROPPONGI KAŠIWA BUDOVA 4
Víte, překvapuje mě, že se hlásíte o práci, o které víte tak málo.
- Znělo to docela zajímavě. - Aha.
Kolik je vám let?
Je mi 22.
Je mi 21.
Narodil ses v únoru. Jsme ve stejném školním ročníku.
No, na začátku to bude jistě dost brutální.
Avšak,
dokud to nezačne být jednodušší, tak to nezabalím!
Jste fakt zapálený.
Budete se mnou pracovat?
Ano! Můžu začít dnes!
Stačí zítra. Beru vás.
A co vy?
No, dobře. Můžu od příštího týdne.
Super! Beru vás!
Dobře.
Přečtěte si tyhle. Jsou pro Photoshop a Illustrator.
- Díky. - Tyhle vám pro začátek budou stačit.
„Adobe Photoshop.“
No…
Šel jsem…
na ten pohovor.
Vzali mě.
Já to věděla.
To je skvělé.
Oslavíme to.
To mám navrhnout já.
Nechceš někam zajít?
Jo, ale kam?
Třeba do Disneylandu nebo někam?
Co?
Dobře. Třeba do Disneylandu nebo…
do hodinového hotelu?
Co? Jak to?
Oslavit to, ne? Navíc jsem ospalá.
Ty chceš jít, protože jsi ospalá?
Oslavím to s klukem, co se mi líbí, a protože jsem ospalá.
- Co? - Co?
No já…
„Líbí“?
Jo.
Já…
se tobě líbím?
Jo.
Líbím se ti?
Jo.
Vážně?
Jo.
V tom případě…
se budu těšit.
Já taky.
Gratuluju k propuštění.
Nejsme ve vězení.
- Tumáš. - Ne, díky.
Ne, díky.
- Vezmi si to, sakra! - Ne, díky!
Fajn! Vezmu to!
Běž!
Pošlu ti spoustu našich dortíků.
Ne, děkuji!
Ahoj.
Jo.
Sató. Ahoj.
Pane Sató!
Děkuji!
Hodně štěstí!
Uvidíme se!
Hodně štěstí!
Odešel.
Jo.
Nevadí ti, že jsi mu to neřekl?
Jen by ho naštvalo, kdybych mu řekl, že ho miluju.
Už musím jít.
- Tak zatím. - Mějte se. Dobrou noc.
Dobrou noc.
Haló?
Zrovna jsem skončila. Bylo to super.
Naprosto. A teď poslouchej. Je to úžasné. Dali mi 30 000. Není to šílené?
Není to úžasné? 30 000! Co? Karaoke? Moc ráda!
NOVÉ POKOJE! VÍTEJTE
ODPOČINEK (3 HOD): 10 000 JENŮ POBYT (MAX. 18 HOD): 20 000 JENŮ
Je to pro mě poprvé.
Co?
Opravdu?
A co tady?
Je to levné.
Promiň.
Dělám si srandu.
No tak. Běž.
Dělá to 5 800 jenů.
Já to zaplatím.
Páni! To je úžasné!
Páni…
Co je tohle?
Páni! Paráda!
To je šílené! Ta vana svítí duhovými barvami!
Jsi těžká!
To je nezdvořilé!
Chci jít na pláž.
NOSTRADAMUS
…podobné knihy jsou seřazené a je jich více než 50 druhů.
Jsou na vrcholku nejlepší desítky.
Co přesně znamená jeho proroctví?
Je proroctví Nostradama…
DÁ SE JIM VĚŘIT?
Naše firma jim dělala grafiku.
Opravdu?
Jo.
Ale já jen vyřizuju doručení.
Zhasněme světla.
Vana.
To je slabé světlo.
Ne…
Můžu?
Jo.
Jsi v pořádku?
Jo.
Mám přestat?
Jsem v pořádku.
Když jsem šťastná…
tak se mi dělá smutno.
Noční safari Joasobi!
Tohle jsme ale nechtěli.
No, když jsem to vytvořil, měl jsem na mysli…
Jo, je to jiné, ale…
Takže jsi nás měl prokouknuté, jo?
Pamatuješ si vůbec tu schůzku, Takaši?
- Vzpomínám si… - Nemáš ani poznámky.
Mám poznámky tady.
Myslel jsem si, žes je zapomněl.
- Vzpomínám si! - Že jo, Kurosaki?
No já…
Myslel jsem, že to bylo dobré!
- Lepší, než jsem čekal. - Jo.
No, podle mě to není špatné.
Co kdybychom to písmo upravili?
Dobře. Udělám to.
- To můžeš? - Ano, můžu.
Takže můžeme jít s tímhle, že?
- Ano. Uprav aspoň tu část. - Ano.
- Dobře. Děkuju. - My taky děkujeme. Na shledanou.
Na shledanou.
Dnes bylo v Tokiu zjištěno
201 nových případů koronaviru.
ROK 2020
Jde zatím o největší nárůst, kde nové případy poprvé překonaly hranici 200.
Podle tokijské vlády…
Kurosaki, nebuď na sebe tak tvrdý.
Co?
Nebuď na sebe tak tvrdý.
Nedávej do toho tolik energie.
Aha.
Jo, ale mám pocit, že pokud to nebudu myslet vážně,
nemůžu být sám sebou.
Jo, to je fakt.
Co večer zajít na drink?
Je to teď vůbec vhodné?
Ve čtvrti Minato bylo zjištěno 168 případů.
A ve čtvrtích Suginami a…
Jo, asi máš pravdu.
Lituji. Když zůstanu otevřený, přijdu o dotace.
Měl jsem jen dva drinky.
- Je mi líto. - Je osm večer a už jsem na káry.
Moc vtipný. Zase se uvidíme.
Hej!
- Nechte mě! - Vypadněte!
- Pusťte mě! - Pustím! Tak běžte!
Fajn. Nebudu se bavit s ostatními zákazníky.
To jste už říkal!
To bolí!
Hej! Vraťte mi to!
- Hej! - To jste říkal už předtím.
Jste zlý! Moc zlý!
A nevracejte se!
K čertu s vámi!
Nanase?
Co?
Co to děláš?
A co ty?
Vidím, že se ti daří.
Proč jsi zavřel tu hospodu?
Nesnášel jsem hovory se zákazníky. Chovali se, jako bychom byli kámoši.
Oni můžou kdykoli odejít, ale já ne.
Nemáš na výběr, když tu hospodu provozuješ.
Nechápeš to, co?
Asi ne. U nás zákazníky nemáme.
Jak se má Sekikuči a ostatní?
No, vede online školní přípravku.
Víš, jak lidi studují na internetu.
Vypadá to tak, že se mu vážně daří a má hodně studentů.
Takže se má dobře.
Ale prý je rozvedený.
Aha.
Už se nemůžu smát neštěstím jiných.
Poznám rozdíl mezi tvými a Sekikučiho zvratky.
- To je hnus! - Ty máš růžové zvratky!
To je lež!
Myslím to vážně!
Víš, kolik litrů tvých zvratků jsem musel uklidit?
Mohl bych žít navěky na tom jídle, co jsi vyzvracel!
Muselo to být dost těžké.
Nemůžu ti za to dostatečně poděkovat.
Vyrostl z tebe pěkný kretén, co?
- Počkat! Hej! - To bolí!
To je smrad!
Jsi v pořádku?
Můžeš vstát?
Máte to fajn.
Já totiž nemám nic.
Vůbec nic.
Všichni jste mě předběhli.
Jsi blázen.
No tak.
Vstávej.
Nech mě být!
Proč mě tu prostě nenecháš?
Pojedu na skládku s tím vším odpadem!
Ach ano.
Osmdesát procent lidí na tomhle světě jsou odpad, že?
A co těch dalších 20 %?
Ti jsou špína.
To je tak kruté!
To jsi říkal ty.
Podle mě je v pohodě aspoň 1 % lidí.
Ti lidé nejsou v pořádku.
Akorát nemají ponětí o realitě!
Fajn! Tak jo!
Dobře…
Pojďme domů.
Chceš jít ke mně?
Ale nech toho. Nechci tvou malichernou laskavost.
Vždycky jsi byl takový.
Uvnitř jsi chladný a hodný jsi jen na povrchu.
Proto nikoho nemáš.
Ty taky ne.
Jsem vášnivý člověk. Proto jsem nezadaný.
To nedává smysl.
Už to dál nesnesu.
Kéž bych tě nikdy nepotkal.
Já…
Jsem rád, že jsem tě potkal.
Běž! Nasedni do taxíku a vrať se do reality!
Běž!
- Čtvrť Meguro. - Ano, pane.
Pracující lidé, jako jsme my, nemůžou pít až do rána.
Je to fakt těžké. Opravdu.
A příchodem osmé je ve městě tma.
Je to vlastně docela depresivní.
No, nic s tím teď nenaděláme,
ale pro takové chvíle bych vám chtěla zahrát jednu písničku.
Ať už se teď cítíte jakkoli, chci, abyste o sobě smýšleli dobře.
Ale pokud se teď tak necítíte,
jsem si jistá, že laskavost v této písni
bude s odstupem času pro spoustu lidí jako balzám na duši.
Těmto lidem chci zahrát tuhle píseň.
Poslechněme si „Jako kometa“ od Kendžiho Ozawy.
- Promiňte. Zastavte, prosím. - Ano, pane.
- Zaplatím kartou. - Dobře.
Děkuji.
Když jsme tady, přijde mi, že se nám čas zastavil.
Jako by se čas zastavil jen pro nás.
Všichni ostatní stárnou,
ale my jsme pořád stejní.
To by bylo fajn.
To zvládneš.
Jsi zajímavý.
Budeš takový i po svatbě?
Vrať mi všechny ty roky!
- Čekám dítě. - Půjdeme spolu!
Koho to zajímá? Prostě běž.
Gratuluju k propuštění.
Nemám nic.
Takovýhle život…
není tak špatný.
Buď na svou práci aspoň trochu pyšný!
Na to se nikdo nedívá!
Pojď sem!
Tvé tělo je také plné slov,
která čekají na cestu do nebe.
Když jsem šťastná…
tak se mi dělá smutno.
Doufám, že tu zůstaneš navždy zavřený!
- Takže se budeme brát. - Chtěl jsi být takový, jaký jsi teď?
…dokud všechno nenapravím, tak to nezabalím!
Obyčejné věci jsou nejlepší.
To zní tak obyčejně.
I když jste v temnotě, pane Sató,
jednoho dne se vám určitě rozsvítí světlo.
Taška WAVE?
Taška WAVE.
Jste Inu-kara?
Je mi trapně, když to slyším nahlas.
Opravdu byla…
zatraceně obyčejná.
NEMOHLI JSME DOSPĚT
JAKO DOSPĚLÍ JSME…
Překlad titulků: Kristina Landry