Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
- Vypadáš skvěle. - Děkuju.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Má to držet? Nebo to dáme jinam?
Můžu si tu halenku upravit.
- Ne, je to skvělé. - Dobře.
Už máš mikrofon, mami.
- Dobře. - Uděláme kontrolu vlasů.
Moc ti to sluší.
Jak to všechno začalo?
Jak to začalo?
Když jsem vyrůstala, věděla jsem, že mám výjimečnou matku.
A vyrůstali jsme
ve skvělé, láskyplné, italské rodině.
Neměla jsem k snídani cereálie. Měla jsem frittatu s brokolicí.
Nikdy jsem nešla se stádem. Nikdy.
To mě ani nenapadlo.
Moje děti mi vždycky říkaly, co si myslí, že bych měla dělat.
„Měla bys chodit běhat!“
„Měl bys skákat. Měla bys dělat různá cvičení.“
A já si říkala: „Dobře, poslouchám“.
„A víš, mami, nejez tolik ovoce.“
„Je to cukr.“
A víš:
„Dýňová semínka jsou moc zdravá.“
A jednoho dne se mě zeptali,
proč nezkusím
celozrnné těstoviny?
A to byl vrchol.
Řekla jsem: „Naslouchám všemu, co mi radíte.
Vážím si toho.“
Ale říkám si:
„Co by udělala Sophia Loren?“
Hotovo. Děkuju.
Chcete se zapnout?
Moc velký výstřih?
Trochu.
„Co by udělala Sophia Loren?“
Ale proč já?
Podívejte se na ten úsměv.
Je z Neapole.
My jsme z jihu Neapole.
Z Bagnary v Kalábrii.
To je moje máma.
- Rodiče Nancy přišli z Itálie. - A můj krásný otec.
Za jejich časů byla v Itálii
manželství předem domluvená.
- Ano. - A ten, kdo měl velké věno.
- Věno. - Věno.
A tohle a tamto, rodiny,
a kdo měl větší pozemek, nebo jak to vlastně dělali.
A moje matka řekla: „Otče, ne.“
„Já si vyberu vlastního.“
Narodila jsem se v Americe,
tři roky poté, co rodiče přišli z Itálie.
Jsem velmi italská.
Nevím o žádném příbuzném mé generace,
kdo by nebyl Ital. Takže jsem v tom ponořená.
Když šli do kina,
nešli na americký film, kterému nerozuměli.
Nejen jazykem, ale i chováním.
Ne, chodili do italských kin.
Podívejte. Panebože. Byla tak cílevědomá. Podívejte na ni.
Viděli jste to?
To snad ne!
Umí být velmi svůdná.
Dělám pizzu, ale… Vidíte?
A jak na to reaguje.
Jo. To je emozi.
Emozi v italštině znamená pohyby.
A když to vidím, poznávám je.
Nedělám je, ale pamatuji si, že jsem je viděla.
U rodičů, u přátel a…
To byl můj život, když jsem byla dítě, malá holčička a pak dospívání.
Je to jedna z věcí, ze kterých mám vždy radost.
A také Sophia samozřejmě ztělesňovala krásu.
Ale ne klasickou krásu.
Jako Grace Kelly se svými dokonalými rysy.
Má svůj vlastní typ klasické krásy.
A to mě vážně inspirovalo,
protože jsme každý jiný a spousta lidí je krásná.
Podívejte se na ni, jak jde po ulici. Bože, je tak roztomilá.
To je ale dáma.
Nevadilo by mi vypadat jako ona.
Protože já jsem také obdarovaná.
A ona nebyla vyzáblá.
Nemohla jsem se ztotožňovat s těmi malými hubenými, víte?
Ve třiceti jsem navrhla první program pro rozvoj státu.
A musela jsem pracovat s pěti starosty.
Jediné, co měli společného, bylo, že se jim líbilo, jak vypadám.
Protože díky mně vypadali dobře.
Vítejte v programu Rozvoje Fort Lee.
Je to mimoškolní dobrovolnický program,
který je speciálně navržený pro děti…
A nedělala jsem to jen pro sebe.
Dělala jsem to, protože jsem chtěla, aby řekli ano.
Kvůli programu a těm dětem.
Všechno od pokročilého vaření, malování, fotografování
máme 84 kurzů a začínáme pátý rok.
V dnešní době by mě ženy zabily, že tohle říkám.
Ale neměly by.
Protože nejde o nic jiného, než ukázat se v nejlepším světle.
Vždycky uměla prodat to, co měla.
Je těžké uvěřit, že je jí tady jen 17.
- Když jste byla mladá. - Proč teď?
- „Byla mladá.“ - Jak jsem říkal, vím…
PRVNÍ KAMEROVÁ ZKOUŠKA, 15 LET
Myslíte, že jste měla štěstí?
- Štěstí? - Ano, štěstí.
V tom, kým jste a kam jste se dostala.
Ono to není jako pohádka o Popelce, víte:
„Stala se skvělou herečkou jen díky…“
- Kouzlu? - Jako víla s kouzelnou hůlkou.
Líbí se mi to.
Jsem velmi romantická a sentimentální.
Ale pravda je,
že kroky v mé kariéře byly opravdu těžké.
Bylo to za války. Neměli jsme dost peněz na živobytí.
Takže jsme neměli co jíst.
Můj otec se o nás nikdy nestaral.
Nikdy.
Moje matka nevěděla, co dělat se sebou, se mnou a se sestrou.
Takže máma chtěla, abych šla do soutěže krásy v Neapoli.
A tu soutěž jsem vyhrála.
A díky těm penězům ze soutěže
jsem mohla odjet do Říma a začít si hledat práci.
DVĚ NOCI S KLEOPATROU (1954)
DEN U SOUDU (1954)
Vittorio De Sica byl ten, kdo mě opravdu objevil.
Když mi bylo 17 let, udělala jsem s ním Zlato Neapole
a byl to velký hit.
Díky tomu jsem se dostala do povědomí.
EDOARDO PONTI, REŽISÉR „ŽIVOTA PŘED SEBOU“, SOPHIIN SYN
Začneme znovu, mami.
Trochu víc plynule to: „Vždy je náročné vychovat…“
Dobře? Kamera! Akce!
Střih. Skvěle. Dobře. Znovu, hned.
Jdeme!
Mám celou scénu,
ale tohle je jediné, na co se chci soustředit.
Jmenována za nejlepší ženský herecký výkon
je Audrey Hepburn za Snídani u Tiffanyho,
Piper Laurie za Biliárového krále,
Geraldine Page za Summer and Smoke.
Natalie Wood za Třpyt v trávě.
Sophia Loren?
Sophia Loren za Horalku.
Šetřil jsem si to.
Vítězem je…
Sophia Loren.
Toho vyhlášení jste se nezúčastnila.
Proč ne?
Protože to bylo poprvé, co…
říkali, že by cenu mohl vyhrát
zahraniční film.
Řekla jsem:
„Když budu v první pětici,
tak budu moc šťastná, ale nemám šanci vyhrát.“
Tak jsem zůstala doma.
Zazvonil telefon.
Kdo volá?
Cary Grant.
Řekl mi: „Sophie, ty jsi vyhrála!“
HORALKA (1961)
Ve filmu Horalka ztvárňuje
velmi silnou ženu, která se ať se děje cokoli,
bombardování všude, kam přišla…
snažila ochránit své dítě.
Občas ať se snažíte, jak chcete,
ne vždy… to všechno zvládnete.
Prostě to nejde.
V téhle scéně si oddechla úlevou,
z celého srdce věřila,
že se jí v kostele nemůže nic stát.
Je to hrůza.
Je to nesnesitelně bolestivé.
Opravdu trýznivé.
Rodiče nemůžou své děti ochránit každou minutu.
Ale snažíte se.
Žijete, abyste je ochránili.
Ale… co všechno musíte udělat?
Alfred se narodil první, v roce 1960.
Glenn, 1962.
Regina, 1963.
Dominic, 1964.
Věděla jsem, že musím být silná.
Věděla jsem, že musím být velmi silná.
S těmi třemi kluky?
Regina byla andílek.
Byla takový dárek pro mě.
Abych to vše zvládla.
Byla jsem zničená, když mi Alfred řekl, že má rakovinu.
Čtvrté stádium Hodgkinova lymfomu.
Řekl: „Zbývá mi šest měsíců života, mami.“
Ale díky pořádné porci chemoterapie to zvládl.
A Glenn,
měl rané zážitky, o kterých nikomu neřekl.
Nikdy jsem je nenechala někde přespávat.
Když chtěli být s kamarády, mohli spát u nás.
Přespávali u nás.
Ale ne. Jednou…
se zeptali přímo na plaveckých závodech: „Mohl by u nás přespat váš syn?“
Jejich strejda byl
boxerský šampion, vzhlíželi k němu.
Ale byl to násilník.
Řekli mu: „Jestli něco řekneš rodičům,
zabijeme je.“
Řekl mi to, až když mu bylo 18 let.
Když vidí, co dělají její dceři,
nemůže s tím nic udělat.
Matka je z toho samozřejmě zničená.
A fakt, že matka vstane.
Vstane, místo toho, aby umřela.
To je odvaha. To je síla. To je…
síla, kterou taháte, kterou ani nemáte.
Tu sílu stvoříte, zevnitř.
A to v téhle scéně předává.
Ať se děje cokoli, musíte jít kupředu.
Střih! Perfektní. Jdeme dál.
Bravo, mami!
Perfektní. To je ono.
Ten pohled, to bylo ono.
Naprosto.
Vždycky se snažíte najít odpověď.
Někdy žádná odpověď není.
Záleží na vaší pravdě, na vaší víře v život.
Víře v lidi.
V děti, ve vašeho syna, ve všechny.
Mami.
Jsi krásná.
Dívám se na tebe. Skvělé.
Chtěla být především matkou, víc, než cokoli na světě.
Moje cesta byla těžká.
Myslím, že její cesta byla taky těžká,
protože přestože získala Oscara a tak,
když chtěla mít děti, musela zůstat v posteli.
Jaký mělo smysl, zůstat v posteli osm měsíců?
Protože…
kdybych to neudělala, přišla bych o svoje děti.
Chtěla děti a dokázala to.
Nikdy se nevzdává.
Tvrdě jsem pracovala, abych měla dvě děti.
Tvrdě jsem pracovala, abych měla manžela.
Tvrdě jsem pracovala na všem, co jsem měla.
Tohle je Manželství po italsku.
A tady je.
Jsem velmi ráda, že vytrvala
a dosáhla přesně toho, co chtěla.
Stát se velmi legitimní.
Cítila jsem se zakomplexovaná, protože můj otec si nevzal mou matku.
A proto jsem potřebovala žít legálně.
Potřeboval jsem děti. Vlastní rodinu.
Carlo Ponti byl velmi úspěšný producent,
když potkal Sophii.
Pomohl jí stát se filmovou hvězdou a pak se z toho později
stal románek.
Když vám muž pomůže být tím, kým chcete být a kým jste,
je velmi sexy.
A mohla si vzít Caryho Granta.
HAUSBÓT (1958)
Když spolu natáčeli svůj druhý film,
Hausbót, řekl: „Co kdybychom se vzali.“
Byl do mě opravdu velmi zamilovaný.
Ale když přišla ta chvíle,
kdy jsem se musela rozhodnout, musela jsem si vybrat,
vybrala jsem si Carla, protože jsem věděla,
že patří do mého světa, k mým lidem.
A vzít si někoho, kdo nebyl Ital,
kdo nebyl z mého rodného města,
cítila bych se z toho úplně ztracená.
A tak se rozhodla.
„Vezmu si toho, kdo mě zná
a zbožňuje mě.“
„A budeme spolu žít
v dobrém i zlém.“
- Dobře. - Jedny kapky nebo víc?
Bude jich několik.
- Nakloň je. - Musím to protřepat.
Teď se opři dozadu.
Dobře.
S Alanem jsme…
spolu chodili na střední.
Alan byl zvolen nejkrásnějším a nejlepším sportovcem.
Já zase nejoblíbenější holkou.
Řekl mi, že přesně věděl, kdo jsem
a že si myslel: „Jednou to bude moje holka.“
Řekla jsem: „Jak sis to mohl myslet?“
On řekl: „Snadno.“
„Věděl jsem, že kdybych si tě vzal, nikdy bych neměl špatný den.“
A já na to: „To myslíš vážně?“ A on: „Jo.“
„A je to pravda.
Neměl jsem jediný špatný den, ode dne, kdy jsem si tě vzal.“
Alan.
- Jo. - Jsi vážně roztomilý, Alane.
Něco vám řeknu, je to k popukání.
Byla jsem vdaná, měla jsem dvě děti
a měli jsme to štěstí, že jsme na jednu noc mívali chůvu.
A tehdy jsem viděla
Včera, dnes a zítra.
VČERA, DNES A ZÍTRA (1964)
Dřív jsem měla hubený pas.
Nebyla jsem hubatá, byla jsem hubená.
A chtěla jsem být jako Sophia Loren.
Říkala jsem si: „Ať máme v manželství nějakou zábavu.
Nesmíme být příliš vážní.“
„Až přijde domů,
budu mít takový podvazkový pás,
jako Sophia Loren.
Tak jsem si vzala župan a nic pod něj.
A Alan přišel domů.
Řekl: „Miláčku, děti už spí. Půjdeme do postele?“
Řekla jsem: „Alane!“
Nemůžu uvěřit, že 60 let uběhlo tak rychle.
- Je těžké tomu uvěřit. - To ano.
Vždycky jsi říkal, že máš rád, jak jsem chytrá.
Myslel jsem, že řekneš něco jiného.
Jak jsi začala.
No…
Věděla jsem, že máš rád, jak jsem chytrá,
a vím, že jsi zbožňoval moji postavu.
Co jsi ještě vždycky…
- Ne, vážně. Co jsi… - Ne.
Protože bylo tolik holek, které do tebe byly zamilované.
Mně se moc líbilo,
jak jsi zvládla každou situaci, která přišla.
Jak se postavíš každé výzvě. Je to velmi intenzivní.
Nikdy nepolevíš. Velmi intenzivní.
A ano, máš vášeň a emoce ke spoustě věcem.
Zamilovala jste se někdy do někoho, někoho jako Cary Grant?
To je velmi dobrá otázka.
Jednou.
Jo.
Ano, a já jsem se musela držet zpátky,
protože už jsem byla vdaná.
To já jsem byla v bazénu s dětmi.
Věděla jsem, že by to nikam nevedlo. Nikam.
Můj manžel věděl,
že se jeho žena ostatním často líbila.
A… Ale taky věděl, že jsem spokojená.
Nemrzí mě to.
Víte, to jsou rozhodnutí, která děláte.
Ale myslím si, že každá žena má nejméně jeden zážitek,
kdy se díky někomu cítila velmi výjimečná.
Však víte.
Rozdíl je v tom, co s tím uděláte?
CARLO PONTI, FILMOVÝ PRODUCENT, UMŘEL V 94 LETECH
Je to velmi…
Velmi těžké.
Snažíte se na to zapomenout,
ale pak vás to trápení zase dostihne.
Co s tím můžu udělat? A pak se snažím myslet pozitivně.
Přehrávám si svůj život.
Třeba: „Narodila ses během války, ve velmi chudé čtvrti
a zvládla jsi to.“
„A nevěděla jsi, jestli to zvládneš.“
A pak vidím své děti, svou rodinu.
A pak se cítím trochu lépe.
Život není jednoduchý. Je náročný.
Nemám pravdu?
Kolik se v našem životě stalo věcí,
které jsme nemohli ovlivnit?
A co s tím děláme?
Můj syn Dominic miloval oceán.
Vlny. Surfování.
Jeho kamarádi říkali: „Pojeď s námi do Portorika,
budeme surfovat.“
Zlomil si žebra.
Nikdo si nevšiml, že si poškodil tepnu.
Trvalo tři dny, než mu selhalo srdce.
Pořád…
Pořád mám pocit, že to není skutečné.
Bože, chybí mi jeho objetí, polibky, jeho světlo.
Uměl rozsvítit celou místnost. Nepotřebovali jste elektřinu.
Jeho láska…
A stejně
jsem si hodně času myslela,
že dokážu napravit cokoli.
A to se mi vymstilo. Přece nemůžete napravit cokoli.
Myslela jsem, že můžu. Měla jsem čtyři děti.
Jako když se učíte na zkoušku, dostanete za A.
Víte, staráte se o svou rodinu, oddáte se jim.
No, vždycky to nevyjde tak, jak člověk čeká.
Alana to hrozně vzalo.
Pro mě to bylo těžké, ale zvládla jsem to,
protože jsem měla důležitou práci.
Ukázat Dominicovým dětem, jak se vypořádat
se smrtí někoho blízké.
Ještě se s tím nesetkali.
Takže jsem se následující tři roky
soustředila na ně.
- Všechno nejlepší! - Ahoj, Dolly!
Moji oblíbení lidé.
- Tady je moje holka! - Jak se máš?
Mám se dobře.
Každý má svou životní cestu.
- Jde to dobře. - Ano.
Všechno nejlepší k narozeninám.
Už je mi 82 a půl.
Prožila jsem svou cestu nejlépe, jak jsem mohla.
Víme o těch úskalích.
Ale jedna z radostí v životě je,
koho na své cestě potkáme.
ROKU 2019 ZÍSKALA SOPHIA LOREN VYZNAMENÁNÍ OD THE ACADEMY OF MOTION PICTURES
REGINA, DCERA NANCY A REŽISÉRKA,
KONTAKTOVALA SOPHIINA SYNA EDOARDA,
ABY MU SDĚLILA, CO JEHO MATKA ZNAMENÁ PRO NANCY.
ROZHODLI SE SEJÍT
Jedeme na Wilshire Boulevard 6067.
Jsme na cestě.
To je vážně skvělé.
Kde je naše holka?
Ach bože! Já vás miluju!
Jak se máte?
Dobře.
Připadá mi, jako bychom se už dávno znaly.
Známe se velmi dobře.
Taky si myslím.
Všechno, co jste udělala, nás reprezentuje.
Stoprocentně.
Ráda vás poznávám. Mám z toho velkou radost.
Díky, že jste sem přišli. Vyrostla jsem na…
Objevit tuhle rodinu,
byl pro mě takový úžasný zázrak.
Říkala, že mě jejich rodina zbožňovala.
Že pokaždé, když jejich dcera něco dělala,
matka vždycky říkala:
„Sophia je tady. Ona ti pomůže.“
Jako bych byla vzor.
Což v té době
možná bylo něco, co hledala a nemohla najít.
Pro lidi to něco znamená.
Myslím, že je to skvělé.
Nikdo v životě nedostane všechno, co chce.
Nikdo.
Ale všichni máme dost na to, abychom cítili,
že naše životy jsou důležité.
- Dostala jsem dobrou radu od Sophie. - Jsem dobrá učitelka.
Jsi velmi dobrá učitelka.
Přijdu, kdykoli bude potřeba.
Dobře.
Není to skvělé?
Překlad titulků: Markéta Schlemmerová