Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Daj mi boljšo ceno. - Vedno ti jo dam.
- Vsaj malo. - Ne morem.
- Nimam dovolj. - Kakšna cmera.
- Samo drobtinico. - Nič ne bo.
- Prosim te. - Ne prosi me tega.
- Daj boljšo ceno. - Vedno ti jo dam.
- Vedno kupujem od tebe. - Dovolj! -Daj no.
- Poberi se. - Prav.
- Prosim? Ne, prezgodaj je. - Vprašaj Turba za 3,5.
- Bom. - Vsak mesec bom prinesla denar.
- Bova pozneje govorila. - Juancho...
Bova pozneje o tem, ti bom vse povedal.
Če spustiš na 3 mesece, ti bom dal 4.
Pet? Daj no. Kje boš našel pet?
Se slišimo zvečer, adijo.
- Kako si? - V redu, ti?
Marta me gnjavi. Hoče 3,5.
Daj ji. Poslušaj, pokliči Čela
in ga vprašaj, kdaj mi bo vrnil denar.
- Jaz ga moram klicati? - Prosim te za uslugo.
Že greš?
Če ti povem, kam grem, mi ne boš verjel.
Kot že veste, je moderna psihiatrija vedno bolj nagnjena k eksternalizaciji.
Trenutno ne morem govoriti. Trgi gorijo,
če lahko dobiš šest, vzemi.
Se opravičujem.
Nič hudega.
Mislim, da Andrea lahko zapusti center.
A glede na to, da nima nikakršnih družinskih vezi,
mi pade na pamet samo to,
da naredi nekakšen prehod med najinimi srečanji
in vključitvijo v družbo pri vas doma.
To bi trajalo samo mesec dni.
Nastanitev ni problem, ker ima njen brat stanovanje,
ima pa tudi nekaj prihrankov, ne?
Ja, mogoče. Ema mi je povedala za vaš načrt.
Jaz se ne smatram za...
Kako naj to povem... Primernega za ta načrt.
Moje življenje je trenutno zelo delikatno, veliko je...
Samo trenutek.
Ne morem govoriti, te pokličem čez 17 minut.
- Težko je tako komunicirati. - Z vsem spoštovanjem, doktorica...
Ne bi je vzel niti za dve uri, kaj šele mesec dni.
Ali vi res mislite, da je zdravo, s terapevtskega vidika,
da pride živeti z mano, njenim bivšim možem?
Pred šestimi leti sva se ločila.
Že tri leta je nisem videl. Moje razmerje z njo je bilo zelo...
Nočem spet pasti v to.
Poslušajte, tukaj ne razmišljamo o tem, kaj je idealno ali popolno.
Razmišljamo samo o tem, kaj je izvedljivo.
Da bi bila v znanem okolju
z bližnjimi, svojo hčerjo, osebo, ki jo ima najraje,
to je zanjo trenutno zlata vredno.
Govoriva o tridesetih dneh. Nič več.
Ali maha?
Prosim?
Ko govori, ali maha?
Ja, rekla bi, da res.
V kakšnem stanju je?
Ne razumem.
Oprostite, mislil sem reči, kakšna je diagnoza?
Aha, diagnoza.
Nerada se držim diagnoz.
A če bi morala reči, bi rekla, da ima Andrea
psihotično motnjo s spremembami razpoloženja.
Nekateri bi temu rekli šizoafektivna motnja,
ki ima lahko zapleteno simptomatologijo.
To vključuje metonimijo, hiperseksualnost, ko je razburjena,
neprilagodljivost...
In vi hočete, da jo vzamem k sebi?
Oprostite.
Ne skrbite, od tu bo odšla s pravimi zdravili
in pod vašim nadzorom.
Vem, da je tri leta niste videli.
Jo želite zdaj videti?
Loba?
Turbo.
- Prišel si. - Ema mi je povedala.
- Joj, Ema... - Kako si?
Sijajno.
Ti je psihiatrinja povedala za načrt?
Je.
Meni je všeč, mislim, da bo to dobro...
A ne vem, če to zmorem.
Malo moram še premisliti.
V redu, se strinjam.
Rekli so mi, da si veliko bolje.
Res je.
Zelo sem vesel zate.
Vem.
Kaj imaš v tej beležki?
Pesmi pišem. Skoraj več nisem nasilna. Kava?
Ema je rekla, da si nehal kaditi. Me veseli, čestitam.
Se strinjam, razmisli.
To je nora zamisel. Tudi jaz bi oklevala, strah me je.
A predvsem se ti hočem zahvaliti, da si prišel sem.
Oprosti.
Obnašala se bom, kot je treba.
Ne smem biti naporna in dramatična
in ne smem govoriti samo o sebi.
Kar ni lahko.
Se slišiva.
Lahko dobim objem? Nočem biti naporna,
a nisem te videla že tri leta. Mimogrede, ostarel si.
Se strinjam, da raje premisli.
Napisala sem pesem o strahu pred odhodom, a bom že.
Predvsem pa se ti hočem zahvaliti, da si prišel.
Razumem, če me nočeš objeti.
Rada bi ti samo rekla hvala, da si prišel.
Seveda te bom objel.
Tako, Lobita.
V redu je.
Se slišiva.
Ema, ne vem če bom zmogel, to se mi ne zdi v redu!
Ne zdi se ti primerno.
- Prosim, ne joči. - Niti jokati ne smem!
- Razumi, da mi ni lahko... - Ne, ne razumem te!
Tri leta sem sama skrbela za mamo!
Nikoli te nisem nič prosila, samo za 30 dni gre!
Ema.
- Ema! - Kaj je? Kaj hočeš?
Mislim, da so tvoji načrti za mamo odlični.
Kaj praviš na to:
Naj pride sem za kolikor časa hoče.
Bom jaz šel nekam drugam.
Nič ti ni jasno.
Rekel si mi, da smo še naprej družina, čeprav sta ločena.
Ne skrbi.
Bom jaz poskrbela za mamo.
Srce se mi trga, ko gledam Emo takšno.
Ne laži si.
- Sem vedel, da ti ne bi smel nič reči. - Ampak si. Zakaj bi to storil?
- Ema jo ima za svojo mamo. - Zakaj bi to naredil?
Ker imam sobo viška, zato ji jo bom dal.
Rad imam Lobo, a otežil si boš življenje. -Dolar raste. -Dvigni za 2.
Nikogar nima.
Njena preostala družina je katastrofa.
Dolar, menjava. Real, menjava...
Kaj počneš tu?
Trideset dni.
Niti dneva več.
Niti dneva manj.
Hvala, oči. Hvala!
Vem, da to počneš zame,
ampak tudi tebi bo koristilo.
- Kako je bilo? - V redu.
30 NOČI Z BIVŠO
Ne, ne približujte se mi. Nočem se razburiti,
- niti govoriti v javnosti. - V redu je. -Pogrešali te bomo.
Radi te imamo, ostani še en dan!
V redu je.
Povej, kaj čutiš.
Čutim...
- Kaj čutim? - Ja.
Čutim veliko ljubezni do tebe, Liliana.
Tudi jaz te imam zelo rada, Loba.
In tebe imam zelo rada.
Tebe ne, nikoli te niti nisem imela.
Tako včasih pride.
Tebe tudi nimam rada.
In počutim se zelo...
- Tebe imam močno rada, Elias. - In jaz tebe.
Z vsakim dnevom, ki bo minil, te bom pogrešal še bolj.
Pridi, rada bi govorila s tabo.
Počasi...
- Kaj je bilo? - Nič.
- Zakaj joka? - Ganjena je.
Poslavlja se od ljudi, ki so bili ves čas tu z njo.
Jokanje je naravno, zdravo.
Določene situacije me...
Malce prevzamejo.
Vas je česa strah? Njenega joka? -Ne...
Strah me je vseh situacij.
Odločiti se morate.
Ali jo boste odpeljali ali pa pustili tu.
Rad te imam, Loba.
Žal mi je zaradi jokanja, ampak... Takšne situacije so težke.
Ti ljudje so zasidrani v meni.
Kaj je?
Greva?
Ja, pojdiva.
Bodi koristen.
Loba.
Živjo, Turbo.
Pazi, kaj sem izvedel. Čelo je odšel v Cancun.
Odloži mobitel, kurbin sin!
Kaj se tebe tičejo kurbe in njihovi sinovi, ti seksistični kreten?
Jebi si strica!
Jebi si očeta!
Kako so obsedeni s prostitucijo in sinovi...
Neverjetno.
Tako se samo reče, Loba.
Spravlja me ob živce.
Ampak imel je prav. Vozil si in gledal v mobitel.
Niti enkrat nisi pogledal v ogledalo, nikoli ne.
Vedno razmišljaš o nečem drugem.
Daj, greva.
Daj no.
Ne skrbi, blizu je.
Kam greš?
Živjo, mama!
Živjo.
Vstopi.
Dobrodošla, mama.
Vstopi, Loba.
Še vedno imaš avtomobilčke.
- Kaj? - Odnesla ji bom stvari v sobo.
Koliko časa že živita tu?
Odkar si odšla v Tibet, se spomniš?
Ja, Tibet, lame... Kako bi lahko pozabila.
Počasi.
Sranje! Ne počni tega!
Daj no, Loba, odloži to.
Pa sem te.
Ti pokažem sobo.
- Sem? - Ja.
Vstopi, Loba.
Pridi.
Tu bom spala?
Ja. Ema je naredila, da ti bo čim bolj udobno. Zakaj?
Če bi ti prišel k meni, bi dobil glavno spalnico, a bo že.
Loba...
Hecam se.
V redu, namesti se in...
- In se vidimo. - Ja, hvala.
Ni za kaj.
O nečem sem razmišljal...
Nekaj imam zate, da bo tvoja vključitev v to hišo
čim prijetnejša.
- Preberi. - Kaj je to?
Protokol sobivanja.
Stvari, ki jih v tem stanovanju ne smeš početi.
Bodi prijazna.
"Brez vznemirjajočih zvokov". Čudno. -To je zelo pomembno.
"Brez razbijanja ali metanja." Kaj je to?
Za koga me imaš? Zakaj bi to počela?
To so samo smernice.
Ne jemlji tega dobesedno. Ampak je zelo pomembno.
Če hočeš,
lahko to nalepiš sem...
Pa boš že videla.
- Kaj praviš? - V redu.
- V redu.
Namesti se.
Nato bomo jedli, prav?
Ja, hvala.
Ni za kaj.
Povej, kot je treba!
Ona je bila majhna, šest let je imela, bilo je na šolski predstavi!
Ti si tako lepo pela, da ko se je končalo,
nisem mogla verjeti. Zahtevala sem aplavz in kričala: "Še!"
Bila sem v prvem razredu. Bilo mi je nerodno.
- Vsa šola me je nadlegovala. - Veš, zakaj?
Iz zavisti. Ker imaš odličen glas.
Samo nisi se še poglobila v pornodeseterce kot jaz.
Kaj so pornodeseterci?
Pesmi z desetimi verzi in svojevrstno rimo.
Elias igra glasbo, jaz pa pojem.
Obožujem preprostost rimanja.
Pornodeseterci?
Saj ne bom nič recitirala.
Ne smem biti naporna, govoriti o sebi,
ali omeniti vse, kar vidim. V redu sem.
Rad bi nazdravil...
Tebi, hčeri, ki si nam skuhala.
Ema, res je odlično. Hvala.
Tebi, Loba.
In Lilianinim predlogom.
Nadaljevala boš s svojim življenjem in čez mesec dni boš že živela sama.
- Živeli! - Živeli!
Ne vem, če hočem živeti sama.
Ne skrbi, jaz ti bom stala ob strani.
Kako je v službi, Turbo? V redu?
Ja, v redu. Delam med 9.00 in 18.00.
- Pod ogromnim stresom je. - Vedno je bil.
A takrat sem imela metodo zaustavljanja te turbine.
Ne vem, če me zanima ta metoda.
Saj si odrasla, lahko ti povem.
Metoda je bila turbovlečenje.
Ne...
Obstajala je še ena, mastur...
V redu, dovolj, večerje je konec.
Mama, imam veliko oblek, ki ti bodo odlično pristajale.
Tam so, bi jih pomerila? Vintage so.
Zakaj? Prinesla sem ogromno oblek.
Ker boš videti lepa.
Tako sem srečna, da sem lahko malo s tabo.
Tudi jaz sem srečna, da si tu.
- Zelo sem te pogrešala, veš? - Vem.
Čudovita si. Res si lepa. -Res?
Ja.
Tako.
Mama, prosim te. Hočem, da oče sliši pornodeseterec.
- Ne, nočeš. - Daj no, prosim.
Ne, nočem. Beseda pornodeseterec mi je malce... Daj mi nož.
Vedno je bil zelo konservativen.
- Nisem konservativen. - Si zelo konservativen.
Ti meniš, da lahko samo moški psujejo.
Pusti moje pornodeseterce,
Liliana meni, da bi z njimi lahko služila.
Tako se pač izražam. Vanje sem izlila sebe.
Znam pisati tudi normalne rime.
Zdaj ko sta oba tu z mano,
vama hočem povedati, da imam fanta.
Kakšen je?
Kuhar. No, kmalu bo. Trenutno študira.
Dela v stričevi restavraciji. Sijajen je.
Kako to, da mi nisi povedala?
- Saj sem ti zdaj. - Kako mu je ime?
Kličejo ga Ptica.
Da ne bi zbijal šal.
- Sploh mi nisi dala priložnosti. - Ker te poznam.
Rekla si Ptica, kako mu je pa ime?
Ne morem verjeti.
Zakaj jočeš? Samo fanta ima, saj se ne bo poročila.
Ne to. Jokam zaradi sladice.
Odlična je.
Ta sladica je sijajna.
Rada bi se vama zahvalila za napor, ki ga bosta vložila v teh 40 dneh...
Tridesetih dneh.
- Kaj sem pa jaz rekla? - 40.
- Bi posneli družinsko fotografijo? - Lahko. -Mama? -Lahko.
Od začetka, gremo!
Duševne težave bolijo, bližnji trpijo!
Možgani šli po gobe, vse kar počnem, je narobe!
Duševne težave bolijo, bližnji trpijo!
Tistim, ki se me bojijo, jim pošljem svoj klistir!
Loba! Izključi to! Si prosila Emo za dovoljenje?
- Pridi sem! - Kaj počneš?
- Pridi. Vadim s svojim bendom. - Kakšnim bendom?
- Z njimi. - Čudaki z bloka.
- Sploh veš, koliko je ura? - Ne, koliko?
- Tri zjutraj. - Ne morem verjeti, kam je šel čas.
Pozno je.
Samo trenutek, oprostite.
Si prebrala protokol, ki sem ti ga dal?
Ne, nisem uspela. Ampak bom.
- V 5. členu piše... - Je on odvetnik?
Brez vznemirjajočih zvokov.
Saj to ni vznemirjajoč zvok.
- To je pesem, ki jo pišemo. - Ne ob tej uri.
- Te predstavim. - Nikogar nočem spoznati.
Tito, Eli, Rober, Marce, Vale to je Turbo, Emin oče.
Živjo, Turbo. Srčkan je.
Pozdravi jih.
Si lutka? Premakni roko.
Ja, čudno.
Tako.
Dragi prijatelji iz psihičnega centra,
- dober večer vsem. - Živjo!
Z obzirom na uro, se ta dogodek zaključuje.
Hvala vsem.
Kako to misliš zaključuje, če smo ravno začeli?
- Zgodaj moram vstati. - To je šele prva pesem od mnogih.
- Še eno uro. - Še eno uro? Skoraj je štiri zjutraj!
Tako je. Samo še to!
- Jebenti mater! - Ne, jebenti očeta!
Loba?
- Kdo nas moti ob tej uri? - Loba, ostani tu.
Kaj se dogaja, g. Martino? Poglejte ubogega psa!
Težave s srcem ima. Ob treh zjutraj je prepozno za zabave!
Zelo mi je žal. Takoj bom uredil zadevo.
- Živjo, je vse v redu? - Ti si najbrž ta nora mala pevka.
- Čemu pomanjševalnica? - Rekla sem mala.
- Mislim, da sem tako slišala. - Sem to rekla?
V redu je, Adriana. Loba, dovolj. Čez 52 sekund bo zadeva urejena.
G. Martino, gre se za to, da se zbujava ob sedmih, sva delovna človeka.
Nista malo prestara za tako pozne zabave?
Prav res, prekleto.
Odrasel človek ob tej uri poje, ne moreš verjeti!
Lepo vaju prosim!
Zelo mi je žal.
Lahko noč, Adriana.
- Esteban. - Lahko noč.
Adriana, to je bil nesporazum. Ne bo se ponovil.
Kakšna norca!
- Pustila sta grozno slabo energijo. - Loba.
Rad bi, da je tvoja nastanitev v tem stanovanju...
Ugodna za vse.
Tudi jaz si tega želim.
- Preberi protokol. - Bom.
- Saj ni nič takšnega. - Prav imaš.
V tej zgradbi živim s...
- Sosedi. - Ja, sosedi.
Skupaj živimo. Ne moreš ponoči peti, ker se bodo ujezili.
- Ja, razumem, oprosti. - Prosim te.
- Kaj se dogaja? - Pridi.
- Lahko noč. - Pridi se poslovit.
Nočem se. Od koga naj se poslovim?
Od moje družine. Kako misliš, od koga?
Tito, Rober, Eli, Marce, Vale, morava se posloviti.
Vam pozneje pojasnim. Poslovi se.
Kam greš?
Jorge, Cacho, Nacha, Maca... Lahko noč. -Kdo?
- Pozabil je vsa imena. - Prav, adijo.
Adijo, kreten.
- Oprostite. Jutri torej ob istem času. - Ne ob istem času!
Ne... Bomo pozneje govorili.
- Ob istem času. - Kdaj potem?
Adijo, Loba.
- Poljubčki, adijo! - Radi te imamo...
Še se spomnim, ko si me prvič
peljala v muzej, da bi videla to sliko.
Imela sem pet let. Iz vrtca si me odpeljala naravnost sem.
Nato sva šli na kakav,
kamor je tebe babica včasih peljala.
Seveda, muzej in kakav sta bila ritual tvoje babice.
Gledanje te slike me zelo pomirja. Ne vem, zakaj.
Mislim, da sem zato vsako leto prihajala sem.
No, vse do...
Tudi mene pomirja.
Lahko bi jo več ur gledala.
Nekajkrat sem prišla sem brez tebe.
Rada bi šla na kakav.
- S piškotkom. - Ja. -Pojdiva.
Razmišljala sem, da bi šla na potovanje s Ptico.
Obiskati sever. Saltu, Tucuman, Jujuy. To bi bilo krasno, kajne?
Vzela bi motor in šla.
Nato bi lahko šla na Machu Picchu, v Peru, Bolivijo...
Sever je tako lep.
Mama!
- Mama, kaj počneš? - Pusti me.
Ne morem verjeti, kaj vse ljudje mečejo stran.
- Res so nori. - Pridi dol, prosim.
- To lahko uporabim! -Za? - Vzemi, vzela bom še par stvari.
Za domov? Zakaj?
Mama...
Kaj je?
Mama!
Če ga pustiš pri meni še tri mesece,
lahko za ta denar dobiš 4 %. Živjo, kako sta?
- Ne veliko več. - Živjo.
Veš, zakaj? Situacija... Samo trenutek.
Kaj za vraga je to?
Ema? -Takoj ko vse očistim, odnesem ven.
Loba, kaj so te stvari?
Reči, ki sem jih našla na ulici. Čistiva jih.
Ko bo vse čisto, jih bomo postavili nekje po stanovanju.
Za moje stvari ni veliko prostora, a ne skrbi, bom že.
Zakaj si prinesla pisoar?
Ker ga bom prenovila.
Rabljen pisoar? Zakaj pisoar?
Zakaj si prinesla pisoar v hišo? To piše v protokolu!
Ne piše.
- Piše. - Ne piše.
- Določba je v protokolu! - Ni v protokolu!
Preberi protokol!
Sranje! Kaj je to?
- Kaj je to? - Še ena reč.
Ne pogovarjam se več s tabo. Ema.
Znebili se bomo vsega tu, vključno s psom.
Povsem je razburjen, ubožec. Prav žalostno.
Odvratno!
Od kod si ga privlekla? Ven!
- Prijavila te bom, če boš grob z njim. - Poglej, kaj je naredil!
- Samo kakec je. Ti ne kakaš? - Ja, ampak... -Tudi on kaka.
Pa poglejmo. Umakni se malo, Kurči.
- Kako si mu dala ime? - Kurči.
- Poglej, kakšnega ima, fascinantno. - Kaj si mu dala za jesti?
Empanado.
- Psu si dala empanado? - Jih ti ne ješ?
Eno sem mu dala. Potepuški psi pojejo vse.
- Bruhal bom. Ema, vzemi ga, če ne... - Bom ga vzela.
- Smrdi! Vrzi to ven. - Ptica ga bo vzel.
Kakšna ptica?
- Kakšna ptica? - Njen fant. -Ptica!
Ne veš, kdo je to? Bolje moraš poslušati. Bodi boljši oče.
Ti meni govoriš, kakšen oče moram biti? -Počasi...
Vrzi že to stran, Loba!
Ptica mi je rekel, da vaju hoče spoznati.
Zvečer bi lahko šli v restavracijo, v kateri dela.
Nocoj... če bom lahko, potem z veseljem... -Super, lahko!
- No, če bom lahko. - Ja.
Vama pošljem naslov, se vidimo ob 21.30. -Ja.
Bom vzela psa, ti pa pojdi v trgovino.
- Prav, grem. - V redu, adijo. -Grem. -Pojdiva.
Kam?
V trgovino.
- Ne, sam grem. - Zakaj?
Ker bo tako hitreje. Grem in se vrnem.
Moram malo ven, videti druge ljudi.
Moram se ponovno vključiti.
Juan, kaj je bilo?
Kaj?
Ne, ta denar ni za polog. Ničesar ne ukreni.
Hči, pazi!
Si v redu, Loba?
Ja.
Pridi, greva.
Pojdiva.
- Živjo. - Živjo.
Kako ste? V redu.
Živjo.
- Živjo! - Kako sta?
- V redu. - Živjo.
Zadnjič se nisem predstavila. Jaz sem Adriana.
Kako ste?
Tebi je pa ime...
Andrea Lobato. Ampak me kličejo Loba.
- Loba. - Loba.
Se opravičujem za zadnjič.
- Nič hudega. - Je že v redu.
Sta z Lobo skupaj?
Ne, ona je Emina mama.
Aha...
Kaj je?
Ni mi bilo jasno, ampak zdaj mi je...
Če boš karkoli potrebovala, le sporoči.
Resno, samo pozvoni.
Oprosti, ni mi jasno. Kaj bi morala potrebovati?
- Nič ne potrebujem. - Govorila sem z Emo,
vem, kaj vse si prestala.
- Če me potrebuješ, sem tu. - S čim se ukvarjaš?
- Spolna delavka sem. - Prosim?
Z drugo besedo, prostitutka.
Vsake toliko igram v pornofilmih.
Ampak res samo včasih.
Mislil sem, da poješ, ko sem te slišal...
Prav imaš, pojem.
A samo za vajo, da sprostim grlo. Felacija je moja posebnost.
- Nato pa počnem tako... - Ne počni tega.
- Kako vulgarno! - Loba, prosim.
Počneš ti kdaj to?
Če ja, pridi kdaj k meni, ti bom dala par nasvetov.
Poznam enostavne vaje, ki jih lahko delaš doma.
Obstajajo meje, veš?
Zelo mi je žal.
Kako si lahko to rekla? Čemu se pa ti smeješ?
Kar si naredila, je bil nasilno!
Ne, nasilje je nekaj drugega.
To je, ko te nekdo pogleda in reče: "O!" To je nasilje.
Veš, kaj? Ko začutim, da se ljudem smilim,
mi postane zelo težko.
Čaka naju zelo pomembna večerja.
Spoznala bova Eminega fanta.
Hoče, da sva točna.
Ob 20.00 bova odšla od doma.
Prav.
- Krasno. - Ja.
Loba!
Koliko je ura?
- Osem. - Ne, osem in dve minuti.
Kaj je? Nisem videti v redu? Zakaj me tako gledaš?
Naj se preoblečem? Samo reci in se bom.
Ne, videti si... čudovita.
- Ampak... - Ja?
Ne ujezi se, to je samo predlog.
Seveda, kar povej.
Zdi se mi...
Da šminka malo izstopa.
Seveda!
To je povsem preveč.
- Smem? - Ja.
Tako sem živčna.
Tako se bojim, da bom vse pokvarila. Mi boš pomagal?
Seveda.
Sprosti se. Poslušaj, bova tako.
Če boš rekla kaj neprimernega,
te bom pogledal
in naredil to.
- Nato boš ti... -Odlično. - Bo šlo? -Ja.
To je pomembna večerja.
Greva?
Sprosti se, mama. Čudovita si. -Hvala, srčica.
Res si čudovita, Loba.
Hvala, ljubček.
- Kar prebledel je! - Tukaj je.
- Oče. -Kaj je? -Pazi. - Nič nisem rekel.
- Živjo, kako ste? -Živjo. - Ariel, me veseli.
- Živjo, kako si? - Živjo, Loba.
Živjo, draga.
Zelo sem vesel, da sta prišla,
- da vaju lahko končno spoznam. - Enako. Zelo ceniva povabilo.
- Kaj vam piše na majici? - Margarina za lubrikant.
Super.
Tudi jaz bi imel takšno.
Res? Imam jih še, delamo jih v centru.
Cel kup jih imam. Na eni piše: "Bolje ukrivljen kot mlahav".
Na moji najljubši piše: "Pridi prijeti jajčka".
"Če bereš to, mi ga povleci". "Če bereš to, mi jo poliži".
"Če bereš to, me poljubi".
Besede so iste, samo mesto se spreminja.
Noro! -Tvoja mama je super. Zelo je smešna s temi majicami.
- Ti tudi! - Resno.
Tudi ti si mi všeč.
Zelo sta lep par.
Najbrž noro seksata.
- Račun, prosim. Jebeš to. - Kakšen račun?
Samo še huje bo. Prinesi račun.
- Sedi. - Oče, sedi.
Izberite vino in predjed.
Pridem vsake toliko, ker moram delati.
- Če boste kaj potrebovali, javite. - Zelo prijazno.
- Takoj se vrnem. - Hvala lepa. Zelo si prijazen.
Sijajen je. Res je krasen.
- Kaj je? - Kaj si rekla?
- Pomiri se malo, mama. - Poljubi, povleci, poliži?
Prosim te, obnašaj se pred Emo. Prestrašila boš Ptico.
Takšne majice pač imamo. To sem povedala z ljubeznijo.
- Dal sem ti signal. Tako. - Si res?
- Trikrat. - Nisem te videla!
- Nisem te hotela spraviti v zadrego. - V redu je.
Res mi je žal.
- Se spomniš najinega pogovora? - Bom tiho.
Nevidna bom.
Nevidna.
- Kaj je? - Ne glejta! Obrnita se!
- Kaj je? - Čelo je tu.
- Kdo? - Čelo.
Kot prijatelj si je sposodil denar od firme in mi ga nikoli ni vrnil.
Zakaj bi ti? Nikoli ni bil tvoj prijatelj.
Nikoli ti ni bil prijatelj. Sovražim ga!
- Ne, prosim te. - Mama, pomiri se.
- Loba, ne zganjaj cirkusa. - Ne.
Danes sta glavna Ema in Ptica.
Ema in njen fant. Lepo se obnašajmo.
V redu. Naročili bomo hrano in preživeli lep večer.
- Velja? - Ja.
Hvala lepa, imaš kakšnega strica, ki bi ga lahko spoznala?
- Te pokličem pozneje, adijo. -Adijo. - Mama... -Pozorno poslušajta.
Šli bomo mimo Čela in ga ignorirali. -Prav. -V redu.
Tri, štiri, zdaj.
Turbo.
Vem, da si me iskal. Jaz sem kriv. Imel sem težave, a ti bom vrnil.
Čudno, da se srečava v restavraciji,
da mi lahko poveš, da mi boš vrnil posojilo.
- Živjo, Ema. - Živjo.
Živjo, Loba. Lepo presenečenje.
Tudi mi smo presenečeni, glede na to, da si zajebal Turba.
- Zakaj se smeješ? - Ne, nisem se smejala.
Prisegla bi, da si se. Kako ti je ime? -Vanina.
Kaj počneš z njim, če se mu niti ne dvigne?
- Nehaj. - Ne razumem.
- Ne bodi nesramna do nje. - Komu pa govoriš?
Samo trenutek. Česa si ne smem drzniti, Čelo?
- Pridi. - Česa si ne smem drzniti?
Ni bilo dovolj, da si me 15 let hotel pofukati?
Zdaj pa izvem, da si Turba opeharil za 20.000?
Oba veva, da si me isti dan, ko sva šla s Turbom narazen,
poklical in povabil ven.
Se ne spomniš? Niti teden dni nisi počakal.
Ne...
- Ne. - Je to res?
Nikakor, laže se.
Zakaj njega sprašuješ? Vprašaj mene!
Petnajst let me je hotel pofukati,
petnajst let me je hotel podreti, mlahavi pleško!
- Pred vami je pravi jebač, ljudje! - Mama!
S tem domišljavim, retardiranim obrazom!
Lep večer, dober tek.
Lep večer.
Lep večer, dober tek.
Lep večer.
- V redu. -V redu. - Jaz grem spat.
- Spočijta se, lahko noč. - Sladke sanje, draga. Loba.
- Se lahko malo pogovoriva. - Zdaj?
- Ja, zdaj. - Ne, prosim te. Tako sem utrujena.
- Samo minutko. -Glej, komaj gledam. - Prosim te. -Poglej me.
Loba,
rad bi tvojo popolno pozornost.
Se spomniš, kaj sva rekla glede večerje?
Ta večerja je bila za Emo in...
- Ptico? - In kaj se je zgodilo takoj zatem?
Zaradi Čela je nastal pravi cirkus.
Ker si ti obstal.
Šli smo mimo, pozdravil je, ti si pa stal.
Če ne bi stal tam, mogoče ne bi nič rekla.
Kaj si pa prej rekla?
Kako si lahko rekla najini mali in Ptici, da verjetno noro seksata?
Kateri mali?
- Najini mali hčerkici. - Ema ima 20 let. -Ja, ampak...
Zagotovo noro seksata.
Ne vem, kakšne konotacije ima zate beseda "seks".
Zame je to način ljubezni, svobode... Zrasel je.
- Kaj je zraslo? -Ta penis. - Kateri penis? -Tisti na zidu.
- Kateri penis? - Penis.
Kateri penis?
To ni penis.
Osredotoči se. V tej hiši ni penisa,
ni drugega penisa.
To je samo madež, ki je že dolgo tam. Okrogel je.
Točno! A znotraj kroga? Lulček.
Lulček, ki tu raste, me moti. Nekaj bo treba storiti. -Prosim te.
Brez cirkusa v javnosti. To mi škoduje.
V trgovini, v restavraciji. Ves poten postanem.
Prav žal mi je. Če nočeš več tega, prav.
Ne bom več. A gre se za to...
Bila sem nervozna, ker sem spoznala fanta svoje hčere.
Ko se vznemirim, postanem zelo nervozna.
In ko postanem nervozna, govorim, kar ne bi smela.
Ampak dovolj, zdaj mi je jasno. Ne bom več.
- Oprosti. - Prosim te.
Vse bo v redu, Loba. Obljubim.
Ponovno se boš vključila in nadaljevala z življenjem.
Upam.
- Je to vse? - Kaj?
Je to vse?
To?
- Ja, to je vse. - Krasno, hvala.
Grem v posteljo.
- Loba. - Kako si?
V redu. Kaj je bilo?
Zelo sem vznemirjena.
- Počasi, Loba, spočij si malo. - Res vznemirjena.
Razumem, večer je bil naporen za vse. Odpočij si.
Te lahko prosim za uslugo? Ne razumi me narobe.
Kaj potrebuješ?
Mi lahko poveš tri preproste stvari?
- Kaj, če lahko? - To.
Tri preproste stvari. Nato bom lahko zaspala.
Halo? Si tu?
Kam pelje ta pogovor?
Pomagala ti bom. Na primer...
Pomaga, če mi rečeš: "Imaš tako lepa usta".
Ali pa...
"Kako lep glas imaš".
Tudi to je v redu.
In če hočeš, greš lahko še dlje,
lahko rečeš: "Kako čudovite joške imaš!"
Potem bom spala kot angel. Kaj praviš?
Lahko noč, Loba.
- Prosim te kot sočloveka. - Lahko noč, Loba.
Zelo sem vznemirjena.
Lahko noč, Loba.
Lahko noč.
"Včasih vidim tudi seje, kjer mučijo,
kjer ljubeznivo učijo norce, kako funkcionirati.
Mislim, da redki znajo pristopiti norosti."
- Kar si napisala, je res čudovito. - Pretiravaš.
Me razumeš?
Razumem.
Ampak ali razumeš mojo občutljivost, ali si podedovala očetovo srce?
Mama.
Kaj je?
Saj vidiš ta madež, kajne?
Ja.
In ne vidiš penisa?
Ne.
Vidiš pa, da madež raste.
Ja, raste.
In lulček znotraj prav tako raste in to me vznemirja.
Zato potrebujem orodje in mislim, da mi lahko pomagaš.
Ne.
Tu zadaj je počena cev.
- Lahko jo popravim. - Mama, ne!
Moram iti, se vrnem čez dve uri, pa bova skupaj pogledali, prav?
Pazi.
- Rene, kako ste? -Dobro, pa vi, gospa? - Nekaj iščem. -Ja?
Potrebujem kladivo.
Kladivo, torej. Seveda. Imam jih v več velikostih.
- Lahko kateregakoli. - Prav, pridite z mano in ga izberite.
Kako gre skupno življenje?
Saj poznaš Lobo, ona je kot gugalnica.
Ampak ko ji gre dobro...
Sem poln upanja.
Upanja? V zvezi s čim?
Upanje...
Ker ji gre v redu. Ker je z njo v redu.
Poljubila sta se.
Daj no...
Poljubila sta se! Še vedno si zagret zanjo.
Spet? Daj no. Nikoli si nisi našel druge.
Počasi. Skrbi raje za svoje življenje, za ženo, otroke...
Jaz pa bom skrbel za svojega.
Uredil sem si dopust, mesec dni me ne bo.
- Koliko? - Saj sem ti že povedal.
- Živjo, draga. Kaj je? - Kje si?
V baru blizu doma. Zakaj?
- Si blizu? Kako hitro lahko prideš? - Kaj je bilo?
Poglej skozi okno.
Kaj...
- Te pokličem pozneje! - Kaj je bilo?
Osredotoči se!
Prosim, osredotoči se!
Počasi.
Ne glej dol, tako bo samo še huje.
Prosim te, nikar.
Počasi, tako.
Saj ti gre.
- Imaš apaurin? - Apaurin? Ne.
Oprostite!
Kaj se je zgodilo?
- Ne vem! - Kje imaš mamo?
Kaj je bilo?
Nesporazum.
Kako to misliš?
Veš, kaj je nesporazum?
To, da živiš tukaj, ker si nora!
- Pazi, kaj govoriš. - Šlo je za nesporazum.
- To je moja mama, razbila te bom! - Pozabi na to smet! -Tožil vas bom!
Dol mi maha, kaj boš naredil!
Rene! Kaj je bilo?
Gospa me je prosila za kladivo.
Nisem vedel, zakaj. Razbila je vse glavne cevi.
Električne žice so se vnele. Prava katastrofa...
Loba!
Ti se jeziš?
Hotela sem zbrisati lulčka z zida. Bila je nesreča.
Tvoj odgovor je pa to, da me vračaš v center.
Prav, lahko me zavržeš. Ne morem se ponovno vključiti.
- Ne morem več tako. - Ne igraj žrtve.
Nočem govoriti s srcem iz številk. Nisem razpoložena.
- Kaj si rekla? - Nič nimaš, postal si...
"Daj mi 2, daj mi 4, daj mi 6, zaključimo na 8."
Tudi, če bi se kdo poglobil vate, ne bi našel nič drugega.
To je vse.
Kaj si rekla?
Kar si slišal.
Da imam v srcu številke?
Ja. In ne samo to.
Tvoje srce je mrzlo in trdo kot kamen.
Takoj obupaš, nikoli se nočeš boriti.
Tako. V redu? Te je minilo? Me boš zdaj odpeljal v center?
Kaj je s tabo? Si izgubila spomin?
Si pozabila, kaj vse sva preživela? Koliko časa sem te prenašal?
Deset let sem sam vzgajal Emo zaradi vseh tvojih težav.
Vedno sem ti stal ob strani.
Dam ti svoj dom, da se postaviš na noge,
po tem ko sva že šest let ločena.
Ti pa zažgeš zgradbo
in mi rečeš, da imam srce iz številk!
Kdo je izgubil spomin? Kdo?
Se ne spomniš prvih 12 let, ko sem jaz pazila na Emo,
ker si bil ti na borzi?
Si pozabil, da sem bila takrat v redu?
In kaj je bilo potem? Ja, zapletlo se je!
Ker sem psihično bolna!
Tebi pa to ni nič novega!
Ves čas si vedel!
Nisem ti mogla stati ob strani, ker sem imela težave.
Ki si jih nikoli nisem želela!
Nisi je sam vzgajal, oba sva jo!
Odkar sem te spoznal, sem te samo ljubil.
Kot nisem nikogar prej.
Ampak to ne gre več.
Ti in jaz... Pretežko je.
Trudim se, a te ne znam obvladati.
Jaz pa tebe nisem ljubila?
Res to misliš?
Ali ne vidiš, kako sem se vse življenje trudila,
da bi nama uspelo?
Ne misli, da je lahko biti jaz, ne misli, da je prijetno!
Zelo težko je biti z nekom, kot si ti.
Veliko težje je pa biti jaz!
Oprosti.
Ne, ti mi oprosti.
Vse bo v redu.
Obljubil sem ti.
Samo še malo, Loba.
Pojdiva domov.
Počakaj.
Vznemirjena sem.
Ne, Loba. Ne tukaj.
Ne, kajne?
- Ne tukaj. - Pusti meni, da vozim.
Prosim, potrebujem to.
Moram voziti, moram...
Moram občutiti...
Moram voziti.
Prosim te, dovoli mi, da vozim.
Počasneje, Loba.
Prosim te, upočasni.
Počasi.
Zaviraj, prosim.
Zaviraj, Loba! Prosim!
Upočasni, Loba.
Loba!
Samo to se je še manjkalo!
- Mojbog... - Pomiri se.
- Kako naj se pomirim? - Zaupaj mi.
Kaj mi je bilo tega treba...
- Dober večer. - Dober večer.
Gospa, veste, da ste divjali kot zmešana? -Ja.
- Vozniško in prometno. - Ne. Oprostite, komisar.
Policist.
Ja. Žal mi je, policist, ampak...
Imamo resen problem.
Moj mož ima resno psihiatrično motnjo.
Peljem ga v psihiatrični center.
Razumem. Vozniško in prometno.
Ne, ne razumete.
Moj mož ima napad!
Napad, vam povem!
Karlov kurac me sprašuje, kako se bo zdaj kurčil. -Prosim?
Karlov kurac me sprašuje, kako se bo zdaj kurčil.
Karlo ima pravega tiča, na zidu raste!
Karlov kurac!
Hočem Karlov kurac!
- Karlov kurac hoče, moram iti! - Lahko greste, speljite.
Pojdite.
Šifra 6-14, moški z...
Karlov kurac!
To sem naredil podzavestno. Njegov obraz...
Nikoli ne bom pozabila njegovega obraza.
- In še nekaj... - Sta že nazaj? -Ja.
- Kaj je bilo? - Ti pozneje pojasnim.
- Zakaj se smeješ? - Vrnila sva se z anekdoto.
Temu ne bi rekel anekdota.
Pomiri se. -Nikoli ne boš ugotovila, kaj je naredil.
Pomiri se, jutri pridejo popravit to, prav?
Vedno sem miren, zakaj mi to govoriš?
Situacija je bila res... Halo?
Samo trenutek.
Kdo je Elias?
Prišel sem z avtobusom.
Vzelo mi je dve uri.
Hočem, da veš, da imam svoje stanovanje.
Če boš imela težave z bratom, lahko prideš k meni.
Nisem pripravljen živeti sam.
Jaz ga ne potrebujem.
Hvala, Eli.
Res lepo od vas.
Zelo lepa gesta.
Zakaj niste prej poklicali?
Samo zato ste prišli sem ob 11 zvečer? -Ja.
Zato in iz ljubezni.
Iz ljubezni?
Vem, da nisi lepo ravnal z njo. Vidi se, da si hladen.
No...
- Ta večer je bil... - Lep. -Težek.
In...
Grem spat.
Greva spat. Torej...
Elias, se vidimo. Bog ve kdaj.
- Srečno pot. - Samo malo.
Oba vaju moram nekaj prositi.
Zelo sem lačen, nisem jedel že od 10 zjutraj.
- Lahko prespim tu? -Ja. - Ne. -Kako to misliš, "ne"? Ja.
Stanovanje je udobno, a ni prostora.
Seveda je, zaspi lahko na kavču.
- Piše v protokolu. - Ne piše.
Ravnokar sem dodal, piše!
Ni šans, da pustim neznanca spati tu.
Rad bi ostal tu...
Ugaja mi.
- Ugaja mi. - Potem je zadeva zaključena.
Ostal boš, Elias. Seveda boš.
Veš, kako se temu reče? Solidarnost.
Potrebuje nekaj, kar mu ti lahko nudiš.
- Hvala. - Pripravit grem hrano.
Kaj je?
Lahko noč.
Lahko noč, odpočij si.
Vem, da si občutljiv na mraz.
- Rad te imam. - Tudi jaz te imam rada.
Jutri zajtrk?
- Lahko. - Rogljiček. Tako kot prej.
- Lahko, te zbudim. - Vzemi sladkega.
- Spočij se. - Se vidimo jutri.
Turbo.
Sranje! Kaj za vraga?
Moram iti.
- Kam? - V psihiatrični center.
- Zakaj? - Tu mi ne ugaja več.
Zakaj nisi že prej odšel?
Prej mi je ugajalo.
Ne moreš kar tako vstopiti v sobo.
Se opravičujem, g. Turbo.
Ura je 4.30 zjutraj.
- Odideš lahko čez par ur. - Ne, g. Turbo. Moram iti.
Imam nujno delo.
Bi mi dali 3000 pesov, da lahko grem?
Kupi dolarje, dal ti bom isto ceno.
Prav.
Te pozneje pokličem.
Turbo, lahko govoriva? Samo minutko, prosim.
- Nimam ti kaj reči. - Hočem biti iskren s tabo.
Iskren? Najprej mi vrni denar.
Kar je Loba povedala v restavraciji, je bila laž.
- Je nisi poklical? - Prisežem.
Moja punca je besna, ne javlja se mi.
Klinc gleda tvojo punco, Čelo!
- Da me ne bi več klical. - Turbo...
Turbo!
Živjo.
- Kako si? - Dobrodošel.
Udobno se namesti. Dobrodošel v moji dnevni sobi.
Na zdravje.
Kaj je vse to?
Kuhala sem.
- Ti si kuhala? - Ja, že od desetih zjutraj.
- Kje si to kupila? - Ne!
Ne žali me. Nikjer nisem kupila tega.
Prebrala sem recepte in vse.
Hočem se ti zahvaliti.
Vse to sem naredila zate, ker...
V tem času si mi dal res ogromno.
Dal si mi svoj dom.
Z mano si bil nežen.
Podpiral si me.
Ne nehaj.
Poglej ta obraz! Sedi.
Kaj bi najprej? Vse je okusno.
Vse to, kar si rekla,
da sem ti nudil...
Vse to sem počel za Emo.
Zate.
In zase.
Vau, to pa nikjer ni bilo zapisano.
Zakaj pa zase?
Si me hotel videti?
Ne smeva delati napak.
Kaj točno misliš s tem?
Če midva narediva...
To...
Se bo vnelo.
Vedno sva imela...
Odlično kemijo.
Ne. Zakaj kemijo? Mojbog, ne.
Ne, kaj je že bilo? Vedno sva bila zagreta.
Ne morem verjeti, kaj se je zgodilo.
Grem, vrnem se in nato poslušam tipa govoriti o kemiji.
Prav, hotel sem reči...
Ne reci spet tega.
Vse to mi je všeč.
To...
Jecljaš.
Ne morem verjeti. Ne.
Jecljaš! Kako srčkano.
Zelo srčkano.
Kje je bližnjevzhodna hrana?
Točno veš, kaj mislim. Poslali so jo z dvigalom,
tvoja teroristična žena, oziroma bivša žena jo je ukradla.
Ne!
Tu je moja bližnjevzhodna hrana! Vrni jo! -Ne moreta kar vdreti noter!
- To je moje. - Moje.
- Naše.
- Ta burek je moj. - Falafel je moj.
- Ta zavitek je moj! - To je moje. In to!
In ti vareniki!
Ti si vse to ukradla in te bom prijavila!
Ta zgradba je polna kamer!
Prasica!
Ta zgradba je postala prava sramota, neverjetno!
Da me nikoli več ne pozdravite, g. Martino!
- Nesramneža! - Predrzneža!
- Drogeraša! - Lopova!
- Terorista! - Antisemita!
Antisemita!
Imaš apaurin? -Nehaj spraševati, niti enega nimam več!
Adriana, prosim te!
Kaj počneš?
Loba, kaj si naredila?
Naj ti pojasnim. Prisežem, da sem hotela kuhati.
Resno. Kupila sem že živila in vse.
A kar naenkrat se odprejo vrata dvigala in...
Bližnjevzhodna hrana.
In vsa ta hrana mi govori, naj jo vzamem!
Bil je kot čudež, nebeški znak...
Na dosegu roke.
Daj me.
- Mama? - Kaj je bilo? -Oče?
Mojbog!
- Odvratno. - Mojbog!
Mojbog!
- V redu je. - Ni v redu, tepec.
Si lačna, draga?
- Bi malo hrane, ki nama je ostala? - Hvala, izgubila sem apetit. Greva.
Dober tek, adijo.
Ne morem verjeti.
- Kakšna sramota. - Nič hudega, ne skrbi.
Kakšna sramota.
- Dobro jutro. - Dobro jutro.
Napreduje.
Kajne? Še vedno je... Ampak napreduje.
Si že zajtrkovala?
Samo kavo sem spila.
Pa ti?
- Komaj sem vstal. - Aja.
Loba.
Tisto včeraj...
Je bilo zelo lepo.
Ampak nočem zmesti niti tebe niti sebe.
Ne skrbi. Nisem te hotela zmesti.
Ni ti treba toliko skrbeti zame.
Ampak, ko si zmeden, kdo ve....
Če hočeš, lahko pospešiva zadeve.
Lahko govorim z bratom in odidem. Povsem preprosto.
Ni problema. Lahko spakiram in grem.
- Ti pravim, da moraš iti? - Mi ne? Narobe sem razumela.
- Kaj si pa govoril? - Hotel sem reči...
Ne morem govoriti. Ne vem, zakaj.
Situacija... Ni važno. Še najmanj si želim...
Kaj tvoj brat pravi, ko se pogovarjata o stanovanju?
Glej.
Trenutno mi je pomembno, da sem z odprtimi ljudmi.
Potrebujem jasnost.
Hočeš, da grem? Lahko grem.
Hočeš, da ostanem? Lahko! Ni problema! Kaj hočeš?
Prvič, nočem se prepirati.
Poskusil sem ustvariti vzdušje...
- Za pogovor. - Sploh te nočem več poslušati.
- Dobro jutro. - Živjo, draga.
- Kaj je bilo? - Sprl sem se z mamo.
Ostani z njo. Ne pusti je same.
Adijo.
Živjo!
Mama.
Vzeti moram tablete.
Moram jih vzeti. Nujno je.
Mama?
Mama.
Mama?
- Kaj je? - Si videla moje tablete?
- Ne, a lahko ti jih pomagam najti. - Moram jih vzeti.
Vzeti moram svoje tablete. Nujno je.
Kje sem jih pustila? Mislim, da tu nekje.
- Kdaj si jih nazadnje vzela? - Ne vem, ne spomnim se.
- Kdo jih je vzel? - Nihče.
- Kdo jih je ukradel? - Nihče jih ni. -Zakaj so jih vzeli?
Zakaj, če vejo, da jih moram jemati?
- Potrebujem jih. -Mama. - Zakaj so jih vzeli? -Mama, pomiri se.
- Kje so? - Mama.
- Kam sem jih dala? - Mama.
Pomiri se.
Tukaj sem.
Mama.
Poglej me. Poslušaj me.
Tvoj recept imam shranjen v mobitelu.
Skočila bom v lekarno in ti jih čez 10 minut prinesem, prav?
Ja. Takoj se vrnem.
Kaj je, draga?
Oči, nikjer ne najdem mame.
Prihajam.
- Pojdiva tako. - Kako?
- Ti pojdi tja, jaz grem pa sem. Prav? - Ja.
Je kdo poklical pomoč?
Živiš tu? Hočeš, da koga pokličemo?
- Oprostite. - Si sama?
Z mano je. Samo malo.
- Dajmo jima prostor. - Loba.
Tu sem, Loba.
Poglej me, tu sem.
Greva?
V redu, Andrea. Povej mi, kaj je bilo.
Spala sva in...
Pozabila sem vzeti tableto.
Spala sta?
Prav, porivala sva.
In ko sem se pozneje prebudila in ga videla v postelji,
sem začutila, da se hoče zbuditi sam.
To si začutila?
Da se on hoče zbuditi sam? Ali da se ti hočeš zbuditi sama?
Jaz.
Nato sva pa imela čudaški pogovor.
Poklicala sem brata in mi je rekel, da mi ne more pomagati s stanovanjem.
Takrat sem šla na ulico...
Drugega se ne spomnim.
Lahko pokličeva Turba?
Turbo.
Kaj je bilo, Turbo?
Loba vam je že povedala, kaj je bilo.
Rada bi slišala še tvojo različico.
Mislim, da sva naredila napako. Nekaj, česar ne bi smela.
Potem je Andreino razumevanje pravilno.
Imela sta spolni odnos.
Skupaj sta spala.
Tudi ti si se zbudil z obžalovanjem.
Ne.
Zakaj si potem rekel, da sta naredila napako?
Zaradi tega, kar se je zgodilo. Nisem se zbudil z obžalovanjem.
Zbudil sem se navdušenih čustev.
Priznam, da sem naredil napako.
Zbudil sem se
in se slabo izrazil.
Uporabil sem besedo... Rekel sem nekaj, kar...
Povsem stranski komentar.
O bratu,
za katerega sem vedno mislil, da je kreten.
Vedel sem, da ji ne bo dal stanovanja. Ponudil sem se,
da bi najel stanovanje zanjo.
Trikrat sem ji rekel. To ji ni ugajalo.
- Vedno to počne. - Dovoli, da končam.
To počne, odkar ga poznam.
Postaviš mu vprašanje in odgovori na nekaj drugega.
Težave ima z besedami, ne zna se izražati.
Kar govori, ti moraš pa to tolmačiti.
Včasih preprosto ne morem. In še kar misli, da denar reši vse.
Veš, kaj? Ni treba, da mi najameš stanovanje.
Moj prijatelj Elias mi bo oddal hišo.
Takšnih stvari ne maram. Ne znam z njimi.
Spominjajo me na zadeve, ki sem jih že preživel. Straši me.
Straši te? Naj povem, kaj vse mene straši pri tebi?
To je 50-letnik, ki zbira avtomobilčke!
- O tem nihče ne govori! - Lahko sedemo in se malo pogovorimo?
Prosim vaju.
Kako je moja zbirka povezana s tem pogovorom? Ne razumem.
Liliana, ko sva se prvič srečala, sem vam rekel, da...
Da mi bo težko.
Vmes se je marsikaj zgodilo,
a te stvari v zvezi z norostjo...
- Tega ne počnem namerno. - Vem, da ne.
- Tu se gre zame, sploh poslušaš? - Ja. -Ko ona pretirava,
ko je izven kontrole, z mano ni v redu.
V redu. Kaj pravzaprav čutiš?
Da je ne moreš kontrolirati?
Ali da ti izgubljaš kontrolo?
Zelo se razburim.
To, kar vidim, me zelo žalosti.
Zelo boleče je, da ne moreš...
Biti prisoten, pomagati...
Nekomu, ki ga ljubiš.
Ali nekomu, ki si ga nekoč ljubil.
Ki ga ljubiš, ali ki si ga nekoč ljubil?
Kaj?
- Kaj? - Nekaj te je vprašala.
Oba je vprašala.
- Ne, tebe je. - Mene? -Ja.
Tebe, Turbo. Koga ljubiš, oziroma si ljubil?
Ne moreš kar čez noč nehati ljubiti nekoga.
V teh zadnjih nekaj let...
Sem veliko izgubil.
Kako to misliš?
Izgubil sem tebe.
V redu. To je zanimivo.
Ker ko si nekoga izbereš,
izbereš takšnega, kot je, dobre in slabe plati.
Turbo, mislim, da mogoče
ti ne moreš sprejeti Andree, kakršna je.
- Sprejemam jo. - Ne.
Ja. -Ne, sprejemanje je nekaj drugega.
Jaz sem takšna.
Vedno bom takšna.
Kar se mi je zgodilo, se zna ponoviti.
In če bom kdaj z nekom,
nočem, da me ljubi, kljub temu da sem Andrea Lobato,
ampak zato, ker sem Andrea Lobato.
A ne skrbi, nikoli ne bom mogla biti z nekom.
Ne, ni res.
Oba sta lahko s kom drugim.
A najprej morata drug drugega izpustiti.
Narediti morata prostor.
Se ločiti.
Ločena sva že šest let.
To je res.
Pred šestimi leti sta se začela ločevati.
Danes pa se ta proces zaključi.
Smem reči še nekaj?
To vama govori nekdo,
ki je veliko premišljeval o zvezah in duševnem zdravju.
Da ne moreš pobegniti norosti, je velik problem.
A enako velik problem je, da je ne moreš ujeti.
Ne, čakaj.
Samo sekundo, da preverim.
Brisače imam, rjuhe imam.
Loncev nimam. Ne morem kuhati.
- Nimam loncev. - Ne skrbi, Elias ima vse to.
Bova že nakupili, kar bo manjkalo.
Kako si pametna. Obožujem nakupovanje.
"Turbo,
hočem ti povedati, da sem zelo hvaležna.
Bil si zelo velikodušen in ljubezniv.
Pazil si name na vse možne načine.
Ko sem to potrebovala, si se umaknil, ali pa mi stal ob strani za nujne reči.
Pazil si name
in na to, kar imam najbolj rada. Na najino hči Emo.
Odprl si mi vrata svojega doma in srca.
Bil si potrpežljiv, ampak odločen.
Vem, da bosta z Emo vedno v bližini.
Tudi jaz bom.
Zame najboljše šele prihaja, a vem, da enako velja za vaju."
- In? - Krasno je, poglej.
Pišem rock pesem v čast jaguarju,
ki je ogrožen.
- Nisem vedela, da je ogrožen. - Poglejte! Aplavz, prosim!
Bravo!
Kdo je pripravil vse to?
Ptica.
Rad bi nazdravil. -Ja, g. Turbo. Rad bi... -Ne, kaj hočeš?
Pusti ga, da pove.
- Poznam ga, rad govori... - Mama, oddaja ti svoj dom.
- Ne bom govoril, če nočeš. - Vemo, kaj boš povedal.
- Da me ljubiš... - Ne bom tega rekel.
- Kaj pa potem? - Ljubim te, Loba.
Besede mi ne grejo ravno od rok.
A rad bi se vam zahvalil za odlično delo,
ki ga opravljate v centru.
Na vas, Liliana. Čestitke.
Nate, mala.
Vem, kaj vse si prestala.
Vse, kar si počela, da je to uspelo.
Rad te imam.
Tudi jaz tebe.
Zelo sem ponosen
na hči, ki sva jo skupaj vzgojila.
Zelo te imam rad
in ti želim samo najboljše.
Oprostite, rad bi povedal par stvari. -Ja.
Nič ti nisem verjel.
Manjkala ti je resnica, iskrenost, srce.
- Ni me ganilo. - V redu.
A kar je, je.
Moram se ti zahvaliti za vse, kar si naredil za mojo drago.
In Andrea, veš, da te močno ljubim.
Zelo sem srečen,
da se vračaš v družbo.
V redu.
Dovolj neumnosti.
Mislim,
da bom od zdaj naprej
iskala ravnotežje.
Da bom znala uravnotežiti stvari,
kot to počnete vsi vi.
Četudi je to meni malce težje kot drugim.
A v tem je tudi poanta, kajne? V ravnotežju.
- Na zdravje. - Na zdravje.
Na zdravje.
Ptica, razreži pice, dajmo.
Pazi, dve škatli sta zelo krhki.
- Pazi. - Pazi s to škatlo.
Ja, pazi.
Končano je.
- Bom jaz vzela Kurčija. - V redu.
- Oprosti. - Seveda.
Prišla bom ob 20.30, da bova kuhali, prav? -Prav.
Rada te imam, se vidimo pozneje.
Adijo, draga. Te pozneje pokličem.
- Kaj? - Kaj?
Ne vem. Mi hočeš kaj reči?
Hotel sem se ti zahvaliti za vse, kar sva v tem času
preživela z Emo. Meni je to koristilo.
- Če me potrebuješ, sem tu. - Vem.
Tudi jaz ti hočem nekaj reči.
"Hvala ti za pomoč, hvala ti za ljubezen.
Danes je najboljši začetek, čaka me lepa pot."
V to sem prepričana.
Počutim se tako neumno. Se vidi?
"Če si utrujen in bi rad burek,
se le oglasi in mi daj lulčka."
V redu, greva.
V redu je, pojdi.