Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Udělejte mi lepší cenu. - To dělám pokaždý.
- Zkuste lepší. - Nemůžu.
- Tolik nemám. - Přestaňte škemrat.
- Jen trochu. - Prej trochu.
- Prosím. - Už mě s tím neotravujte.
- Udělejte mi cenu. - To dělám pokaždý.
- Kupuju u vás pravidelně. - A dost!
- No tak. - Bože, vy jste vážně otravnej.
- Zmizte odsud. - No dobře.
- Haló? Ne, ještě je brzy. - Ať Turbo zařídí tři a půl.
- Dobře. - Měním u něj každý měsíc.
- Promluvíme si později. - Juancho, poslyš.
Promluvíme si a povím ti všechno, co vím. Ale ne teď.
Když to necháš tři měsíce, dám ti čtyři.
Pět? Jdi do háje. Kde bys dostal pět?
Probereme to dneska večer. Ahoj.
- Jak je? - Fajn. Co ty?
Marta mi nedá pokoj. Chce tři a půl.
Fajn, tak jí to dej.
A zavolej Plešounovi a zeptej se ho, kdy mi vrátí, co mi dluží.
- Já mu mám volat? - Udělej mi laskavost.
Už mizíš?
Když ti řeknu, kam jdu, nebudeš tomu věřit.
Jak dobře víte, moderní psychiatrie se přiklání k propuštění.
Teď nemůžu mluvit, burza je vzhůru nohama.
Jestli můžeš získat šest, ber to.
Omlouvám se.
To je v pořádku.
Podle mého názoru může Andrea odejít.
Ale protože nemá žádné rodinné zázemí,
jediné, co mě napadá, je, aby si prošla
jakýmsi přechodem mezi pobytem u nás
a opětovným začleněním do společnosti u vás doma.
Bylo by to jen na měsíc.
Ubytování podle všeho nebude problém. Její bratr ji vezme k sobě.
A má i nějaké našetřené peníze, že?
No ano, snad. Ema mi řekla o vašem plánu.
Já si nemyslím...
Jak bych to řekl... že bych měl být součástí toho plánu.
Já sám právě prožívám velmi citlivé období se spoustou...
Bude to jen vteřinka.
Teď nemůžu mluvit, zavolám ti za 17 minut.
- Domluva tedy nebude snadná. - Při vší úctě, paní doktorko.
Nevzal bych ji k sobě na dvě hodiny, natož na měsíc.
Vy si vážně myslíte, že je z terapeutického hlediska zdravé,
aby šla bydlet ke mně jakožto k bývalému manželovi?
Šest let jsme od sebe.
Tři roky jsme se neviděli. Náš vztah byl velmi...
Nechci to celé zažívat znovu.
Podívejte, nehledáme ideální ani dokonalé řešení.
Zvažujeme, co je možné.
Aby byla tam, kde to zná,
s těmi, kteří ji mají rádi, se svou dcerou, kterou nade vše miluje.
To je pro ni v tuto chvíli nejdůležitější.
Jde o 30 dní. To je celé.
Dělá interpunkci?
Prosím?
Když mluví, dělá pauzy?
Ano, řekla bych, že ano.
- V jakém je stavu? - Nerozumím.
Promiňte. Jaká je její diagnóza?
Diagnóza, jistě. Na ty já moc nedám,
ale pokud to chcete vědět, tak má Andrea psychotickou poruchu
se změnami nálad.
Někteří to nazývají schizoafektivní poruchou,
která má komplexní symptomatologii.
Zahrnuje metonymický drift, hypersexualitu, když je rozrušená,
nedostatek adaptace...
A já si ji mám nakvartýrovat k sobě domů?
Zní to vážně.
Samozřejmě by od nás odešla s potřebnými léky
a hlavně s vaší emocionální podporou.
Vím, že jste se tři roky neviděli.
Chcete ji vidět?
Lobo?
Turbo.
- Tys přišel. - Ema mi o všem řekla.
- No jo, Ema. - Jak ti je?
Skvěle.
Řekla ti tvá lékařka, jaký je plán?
Ano.
Zní to dobře. A já jsem pro.
Jen nevím, jestli to dokážu.
Popřemýšlím o tom.
To je skvělé. Bezva.
- Prý je ti mnohem líp. - Ano, je.
Tak to vážně moc rád slyším.
Díky.
Co máš v tom sešitě?
Písně. Už nejsem nebezpečná. Chceš kafe?
Prý jsi přestal kouřit. To je bezva. Jsem šťastná. Gratuluju.
Jasně, promysli to.
Je to šílené. Taky bych váhala. Já mám taky strach.
Ale hlavně ti chci poděkovat, že jsi sem za mnou přišel.
Promiň, promiň, promiň.
Vím, co mám dělat.
Nemám být intenzivní nebo dramatická a neměla bych o sobě mluvit.
To bude těžký.
Zavoláme si.
Obejmeš mě? Čtyři roky jsme se neviděli.
Mimochodem, zestárnul jsi.
Měl by sis to promyslet.
Napsala jsem báseň o strachu z venku, ale překonám ho.
Ale hlavně ti chci poděkovat, že jsi za mnou přišel.
Když mě neobejmeš, pochopím to. Hlavně děkuju, že jsi za mnou přišel.
Samozřejmě, že tě obejmu.
Pojď ke mně. Všechno bude v pořádku.
Zavoláme si.
Nevím, jestli je to dobrý nápad. Jestli to zvládnu.
- Ty nevíš, jestli je to dobrý nápad? - Jen prosím nebreč.
To taky není dobrý nápad?
- Není to pro mě snadné. - Já ti nerozumím.
Tři roky jsem se o mámu starala sama.
O nic jsem se neprosila a teď jde jen o 30 dní.
Emo.
- Emo. - Co chceš?
Podle mě jsi to vymyslela báječně.
Uvidíme, jak to dopadne.
Může sem přijít, na jak dlouho bude chtít.
Půjdu jinam.
Nic nechápeš.
Říkal jsi, že i když jste od sebe, pořád jsme rodina.
Žádný strach.
Já se o ni postarám.
Nemůžu Emu tahle vidět.
Prosím tě, komu to chceš nalhat?
- Já věděl, že ti nemám nic říkat. - Ale řekl. Proč bys to dělal?
- Pro Emu, je to její máma. - Proč bys to dělal?
Mám pokoj navíc. Může bydlet tam.
Mám Lobu rád, ale tohle nebude jen tak.
- Dolar jde nahoru. - O dva přidej.
Ona nikoho nemá a zbytek rodiny je hotová tragédie.
Dolar, vyměníte, realy, vyměníte.
Co tu chceš?
Třicet dní.
Ani o den víc,
ani o den míň.
Díky, tati. Děkuju.
Vím, že to děláš kvůli mně,
ale prospěje to i tobě.
- Jak to šlo? - Bezva. Vážně.
NA 30 DNÍ ZASE SPOLU
Nepřibližujte se ke mně.
Nechci se rozbrečet ani mluvit před ostatními.
- To je v pořádku. - Budeš nám chybět.
- Máme tě rádi. Zůstaň do zítřka. - Kam půjdeš?
To by stačilo.
Jak se cítíš?
Cítím se...
- Mám to říct? - Ano.
Cítím velkou lásku k tobě, Liliano.
- Taky tě mám moc ráda, Lobo. - A vás taky miluju.
Vlastně tebe ne. Nikdy.
To se někdy stává. Tebe taky nemiluju.
A tebe...
- Miluju tě, Elíasi. - Taky tě miluju, Lobo.
Každý den mi budeš moc chybět.
Pojď, promluvíme si.
Pomalu.
- Co se stalo? - Vůbec nic.
- Proč pláče? - Je dojatá.
Loučí se s lidmi, kteří tu byli po celou dobu s ní.
Plakat je přirozené a zdravé.
Takovéhle situace...
mě trochu znervózňují.
Co vás děsí? Že pláče?
- Ne. Všechno mě děsí. - Musíte se rozhodnout.
Buď půjde s vámi, nebo zůstane tady.
Miluju tě, Lobo.
Promiň, že brečím, ale tyhle situace moc nezvládám.
Mám s těmi lidmi hluboký vztah.
O co jde?
- Půjdeme? - Jo, můžeme.
Pomůžeš mi?
Lobo.
Nazdar, Turbo. Víš, co jsem teď zjistil? Plešoun odjel do Cancúnu.
Nevykecávej na telefonu, ty zkurvysyne.
Máš nějakej problém, ty sexistický prase?
Vykastrovanej eunuchu! Seš pěknej zmrd!
Proč se do toho pořád zatahujou prostitutky?
Neuvěřitelný.
- To je jen takový slovní obrat. - Pěkně blbej obrat.
Jenže měl pravdu. Řídíš a koukáš do telefonu.
Vůbec ses nepodíval do zrcátka
a celou dobu myslíš bůhví na co.
Tak jedem.
No tak.
Už je to jen pár metrů.
Počkej.
Ahoj, mami.
Ahoj.
- Pojď dál. - Vítej.
Neboj se, pojď dál.
- Pořád sbíráš ty autíčka? - Cože?
Odnesu jí to do ložnice.
Jak dlouho tu bydlíš?
Cos odjela do Tibetu.
No jasně, Tibet, lámové. Jak jsem mohla zapomenout?
Opatrně.
Tohle mi nedělej.
No tak, Lobo.
Ukážu ti tvůj pokoj.
- Teď? - Ano.
Pojď, Lobo.
Jen pojď.
Tady budu spát?
Ano. To zařídila Ema. Budeš tu mít pohodlí. Proč?
U mě bys dostal hlavní ložnici, ale to nic.
Lobo...
- Žertuju. - Dobře, vybal si a...
- Uvidíme se potom. - Ano, díky.
Není zač.
Něco jsem vymyslel...
Aby tvoje integrace do tohohle domu
byla co možná nejsnazší.
- Čti. - Co je to?
Pravidla společného bydlení.
Věci, které se tu nesmí dělat.
Prosím, čti.
- "Žádné rušivé zvuky." Divný. - Velmi důležité.
"Nerozbíjet a nevyhazovat věci." Proč bych to dělala?
Za koho mě máš? Proč bych něco rozbíjela?
Je to jen doporučení.
Neber to doslova, i když je to důležité.
Jestli chceš,
pověsím to sem
a můžeš to studovat.
Co ty na to?
- Tak jo. - Bezva.
Udělej si pohodlí,
a pak se najíme, dobře?
Dobře, díky.
Není zač.
Tak to nebylo.
Bylo ti teprve šest a byla to školní besídka.
Ubohá holčička.
Zpívala jsi tak krásně, že jsem tomu nemohla uvěřit.
"Tleskejte", povídám.
A na tebe jsem volala: "Znovu, znovu!"
Byla jsem v první třídě a měla jsem hroznou trému.
- Celá škola mě šikanovala. - A víš proč?
Záviděli ti, protože máš báječný hlas.
Teda když nesklouzneš do těch porňásků jako já.
Co jsou porňásky?
Desetiveršové strofy se zvláštním rýmem.
Elías skládá hudbu a já je zpívám.
- Zbožňuju rýmované vulgarismy. - Porňásky?
Neboj, neřeknu je.
Neměla bych mluvit o sobě,
ani říkat všechno, co vidím. Jsem v pohodě.
Rád bych pronesl přípitek.
Na tebe, Emo, že jsi nám uvařila.
Je to výborné. Děkuju.
I na tebe, Lobo.
A na přání Liliany
se vrátíš ke svému životu
a za měsíc už budeš bydlet sama.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Nevím, jestli chci bydlet sama.
Neboj, budu tam s tebou.
V práci všechno v pohodě?
Jo. Dělám každý den od devíti do šesti.
- Nemáš ponětí, v jakým je stresu. - Takový byl vždycky.
Ale znala jsem způsob, jak tu turbínu zastavit.
Nevím, jestli chci slyšet, o co šlo.
Seš dospělá, to zvládneš.
- Jmenovalo se to "turbokuřba". - Tedy...
A pak byl ještě jeden, se kterým se mastur...
Tak už dost. Myslím, že jsme dojedli.
Mami, mám spoustu oblečení, který ti bude slušet.
Támhle je. Zkusíš si ho? Je retro.
Ale proč? Mám přece svoje.
Tohle ti bude slušet.
Jsem tak šťastná, že můžu být zase na chvíli s tebou.
Taky jsem s tebou moc ráda.
- Moc jsi mi chyběla. - Já vím.
- Moc ti to sluší. Vážně. - Myslíš?
Ano!
Mami, řekni tátovi nějaký porňásek.
- To nejde. - Mami, prosím.
Ne. Mně už to slovo "porňásek"... Podejte mi nůž.
On byl vždycky prudérní.
- Já nejsem prudérní. - Velmi prudérní.
Podle tebe se smí sprostě mluvit jen mezi chlapama.
Neshazuj ty moje verše. Liliana říká, že bych se tím mohla živit.
A pak, vyjadřuju jejich prostřednictvím spoustu věcí.
A umím taky normální rýmy.
Když vás tu mám oba, chci vám říct, že mám kluka.
Jaký je?
Šéfkuchař. Teda skoro, ještě studuje.
Pracuje v restauraci u strýce a je boží.
Proč jsi mi nic neřekla?
- Říkám ti to teď. - Jak se jmenuje?
Říkají mu Pták.
Nech si ty vtípky, ano?
- Vždyť jsem nic neřekl. - Ale já tě znám.
Říká Pták, ale jak se jmenuje?
To snad není pravda.
Proč brečíš? Jen s ním chodí, neberou se.
Kvůli tomu nebrečím. Ten flan mě rozbrečel.
Je úžasný.
Je vážně skvostný.
Chci vám poděkovat, že se budete 40 dnů snažit.
Třicet dnů.
- A co jsem řekla? - Čtyřicet.
- Uděláme si rodinnou fotku? - No jasně.
- Mami? - Jo.
A sjedem to od začátku. Jedem!
Mám mentální problém. Ubližuju těm, co mě milujou.
Jsem pošuk, kterej dělá všechno špatně.
Mám mentální problémy a těm, co mě nemaj rádi
a co ze mě maj strach, posílám tenhle ultra klystýr!
Lobo! Vypni to, prosím. Ema ti to povolila?
- Pojď sem. - Co to děláš?
Tak pojď. Zkouším se svojí kapelou.
S jakou kapelou?
S touhle.
- Víš, kolik je hodin? - Ne, kolik?
- Jsou tři ráno. - Bože, ten čas ale letí.
Je pozdě.
Omluvte nás na okamžik.
Četlas ta pravidla, co jsem ti dal?
Ne, nebyl na to čas.
Článek pět říká "žádné rušivé zvuky".
Tohle přece nikoho neruší.
- Skládáme písničku. - Ale ne v tuhle hodinu.
- Seznámím vás. - Nechci se s nikým seznamovat.
Tito, Eli, Robere, Marce, Vale, tohle je Turbo, Emin táta.
Ahoj, Turbo. Je to fešák.
Pozdrav je.
Seš snad panák? Zamávej jim.
Jo jasně.
To je lepší.
Drazí přátelé z léčebny, zdravím vás.
- Ahoj. - Ahoj.
Vzhledem k pokročilé hodině toto setkání právě končí.
Díky za pochopení.
Jak končí? Právě jsme začali.
- Ráno brzy vstávám. - Udělali jsme jednu strofu.
- Máme ještě hodinu. - Hodinu? Jsou skoro čtyři ráno.
Už nám zbývá jen tolik.
- Zkurvysyn. - Ne, ten zmrd.
Lobo?
- Kdo otravuje s tuhle hodinu? - Ještě neodcházej.
Co se tu děje, pane Martino? Podívejte na chudáka Cherryho.
Má nemocné srdce a ve tři ráno se večírky nepořádají.
Omlouvám se. Za chvíli se všechno vyřeší.
- Ahoj, všechno v pohodě? - Vy musíte být ta neúnavná malá zpěvačka.
- Proč malá? - Já jsem řekla malá?
- Slyšela jsem "malá zpěvačka". - To jsem řekla?
Adriano, Lobo, prosím. Za 52 sekund je po všem.
Jde o to, že jsme pracující lidé a vstáváme v sedm hodin.
A pak, nejste na takový brajgl už trochu staří?
Mějte rozum, prosím. Dospělý muž a v tuhle hodinu. Neskutečné.
Snažně vás prosím!
Moc se omlouvám.
Adriano, dobrou noc.
- Estebane. - Dobrou noc.
Adriano, šlo o nedorozumění. Už se to nestane.
To jsou ale blázni.
- Šíří negativní energii. - Lobo.
Byl bych rád, aby si tvůj pobyt tady...
všichni užili.
Tak to chceme to samé.
Přečti si ten protokol.
- O nic nejde. - Máš pravdu.
- Bydlím v téhle budově se sousedy. - Se sousedy.
Nemůžeš tu zpívat ve tři ráno, protože je to naštve.
Fajn, je mi to jasný.
- Promiň, promiň. - Moc prosím.
Lobo?
Pojď sem. Pojď se se všema rozloučit.
Ale já se nechci s nikým loučit. S kým se mám loučit?
Jak s kým? Přece s mojí rodinou.
Tito, Robere, Eli, Marce, Vale, musíme se rozloučit.
Vysvětlím vám to potom. Rozluč se.
Kam jdeš?
Jorge, Cacho, Nacho, Maco, dobrou.
Kdo?
- Nepamatuje si naše jména. - Kdo je Jorge?
- Tak ahoj. - Dobrou.
Nazdar, suchare.
Tak jo, zítra zase v tuhle dobu.
- Tak to rozhodně ne. - Ne. Probereme to později.
Jasně. Ahoj.
Ahoj, Lobo.
Nikdy nezapomenu, když jsme se na tenhle obraz přišli podívat poprvé.
Bylo mi pět. Vyzvedlas mě ze školky a dovlekla sem.
Pak jsme šli na teplý kakao s piškotama tam, kam tě brávala babička.
Jo. Muzeum a piškoty byly rituál tvojí babičky.
Pohled na tenhle obraz mě uklidňuje. Nevím proč.
Proto jsem sem chodila každý rok.
Tedy až do doby...
Mě taky uklidňuje.
Můžu se na něj dívat hodiny.
Byla jsem tu i bez tebe.
Chci si zajít na kakao.
- S piškotama? - Jo.
Tak jdem.
Přemýšlela jsem, že bych s Ptákem vyrazila na výlet.
Někam na sever. Do Salty, Tucumánu, Jujuy. To zní dobře, ne?
Vezmem motorku a vyrazíme.
Pak bysme si zajeli na Machu Picchu, do Peru, Bolívie.
Sever je nádherný.
Mami?
- Mami, co to děláš? - Nech mě.
To se mi snad zdá. Co všechno lidi nevyhodí?
- Blázni. - Mami, slez dolů.
- Tohle se mi hodí. - Na co?
Vem ho, odneseme si pár věcí.
Domů? Na co?
Mami?
Co je?
Mami.
Když je u mě necháš ještě tři měsíce,
získám ti další čtyři procenta. Ahoj.
- O moc víc ne. - Ahoj.
A víš proč? Celá situace... Moment.
Co to sakra je? Emo?
Za chvíli to odnesu pryč.
Lobo, co je to za krámy?
Poklady z ulice a teď je čistíme.
Až budeme hotové, uložíme je někde v bytě.
Moc místa tu sice není, ale žádný strach. My si poradíme.
Proč jste přinesly pánskou mušli?
Pro intervenci.
Použitý záchod? Proč?
Proč jste sem přinesly záchod? Je to v protokolu.
To tedy není.
- Ale je. - Není.
- V protokolu je "pořádek". - V protokolu nic není.
Tak se podívej.
Sakra, co je to?
- Co je to? - Další poklad.
- Domluvili jsme, Emo. - Já...
Všechny tyhle věci půjdou z domu, včetně toho psa.
Chudák, je toho na něj moc.
No to je nechutný. Kde jste to sebral? A ven!
- Ublížíš mu a já tě nahlásím. - Podívej, co udělal.
Je to jen hovínko. Ty snad nekakáš?
- Jo, ale... - On taky kaká.
Počkej, uhni, Péro.
- Jak mu říkáš? - Péro.
- Vidíš, jaký má nádobíčko? Síla. - Proboha, čím ji ho krmila?
Empanadou.
- Ty dáváš psovi empanadu? - A ty je snad nejíš?
Toulavej pes sežere cokoliv.
- Já se pozvracím. Emo, odveď ho, nebo... - Hned to bude.
- To je smrad. Odnes ho. - Pták si ho vezme.
Jakej zas pták?
- Jak jakej pták? Její přítel. - Pták!
Už jsi zapomněl? Musíš líp poslouchat, aby z tebe byl lepší táta.
Ty mi chceš radit, jak být lepší otec?
- No dobře. - Lobo, vyhoď ho někam.
Pták říkal, že by tě rád poznal.
Mohli bysme dneska zajít do restaurace, kde dělá.
- Uvidíme. Když mi to vyjde, tak... - Super, domluveno.
- Říkám, jestli mi to vyjde. - Jo.
Pošlu vám adresu a sejdem se tam o půl devátý.
Beru si psa a ty zajdeš do obchodu.
- Jasně, do obchodu. - Čau.
- Bezva. Mizím. - Jdeme?
- Kam? - Do obchodu.
- Půjdu sám. - Proč?
Protože jsem hned zpátky.
Potřebuju vyjít na ulici a vidět kolem sebe lidi.
Musím se znovu začlenit.
Juane, co se děje?
Cože?
Ne, ty peníze nejsou žádná záloha. Nic nedělej.
Počkej, dávej pozor.
Jsi v pořádku?
Jo.
Půjdeme?
Jasně.
- Ahoj. - Zdravím.
- Jak se vede? - Dobře.
To rád slyším.
Ahoj.
- Zdravím. - Jak se vede?
- Dobře? - Ahoj.
Onehdy jsem se nepředstavila. Jsem Adriana.
Těší mě.
A vy jste?
Andrea Lobatová, ale říkají mi La Loba.
- Loba. - La Loba.
Moc se vám omlouvám za tu noc.
- Jako by se nic nestalo. - To už je pryč.
Vy a Loba spolu chodíte?
Ne, Loba je Emina matka.
Cože?
To mi nedošlo, ale teď, když to vím,
se na mě můžete kdykoliv obrátit.
Zazvoňte a já vám pomůžu.
Moment, tomu nějak nerozumím. Co bych měla potřebovat?
- Nepotřebuju nic. - Mluvila jsem s Emou.
Víme, co se vám stalo.
- Jsem tu pro vás. - A čím se živíte?
- Jsem sexuální pracovnice. - Prosím?
Spíš se nám říká prostitutka.
Občas se mihnu v nějakým péčku.
Ale jen, když se něco namane.
Já myslel, že zpíváte, když jsem vás onehdy slyšel.
Máte pravdu, taky zpívám,
ale jen abych si roztáhla hrdlo, protože mojí specialitou je orální sex.
- Takže dělám tohle. - Ne, ne, to nedělej.
- Jste tak vulgární. - Lobo, prosím.
Taky kouříte?
Jestli ano, klidně se stavte a já dám vám pár dobrých rad.
Ta cvičení můžete klidně dělat i doma.
- Existují jisté hranice, chápete? - Co to vykládáš?
A vy se smějete čemu?
- To bylo velmi násilné. - Ne, ne. Násilné znamená něco jiného.
Když někdo vzdychá: "Ách, ách, ách", to je násilné.
Když cítím, že mě lidi litujou,
mám s tím problém.
Dnešní večer je pro nás moc důležitý.
Poznáme Emina přítele.
Chce, abychom přišli načas.
Vyrazíme z domu v osm.
Přesně.
Bezva.
Lobo.
Kolik je?
- No osm. - Ne, dvě minuty po.
Co se děje? Co se tak díváš?
Mám se převlíct? Řekni a já se převleču.
Ne, vypadáš... božsky.
- Ale... - Co?
Neber si to osobně. Je to jen návrh.
Tak už to vyklop.
Na rtech to chce trochu ubrat.
Máš pravdu. Přehnala jsem to.
- Dovolíš? - Jo.
Jsem tak nervózní.
Mám strach, že všechno zkazím.
Pomůžeš mi?
Samozřejmě.
Buď v klidu. Domluvíme se takhle.
Když řekneš něco nevhodného,
podívám se na tebe
a udělám tohle.
- A ty... - Výborně. Skvěle.
- Platí? - Platí.
Dnešní večer je důležitý.
Půjdeme?
- Klid, mami, vypadáš skvěle. - Díky, zlato.
- Vypadáš dobře. - Díky, zlato.
- Jak zbledl. - Už jde.
- Tati? - Copak?
- Ticho. - Ani jsem nepípl.
- Zdravím. - Ahoj.
Arieli, těší mě.
- Zdravím. Jak se vede? - Dobrý večer.
Ahoj, lásko.
Jsem moc rád, že jste přišli
a že vás konečně poznávám.
Potěšení na naší straně a díky za pozvání.
- Co to máte na tom triku? - "Lubrikujte margarínem".
Bomba. Taky bych ho chtěl.
Vážně? Je jich víc. Vyrábíme je v našem centru.
Mám jedno s nápisem: "Lepší křivý než měkký."
A moje nejoblíbenější je: "Přijď a našroubuj mi ho tam."
"Jestli to čteš, vykuř mě." "Jestli to čteš, vyliž mě."
"Jestli to čteš, líbej mě."
Začátek je stejný, mění se jen konec.
To je šílené.
Tvoje máma a její trička jsou vážně legrační.
- Vidíš? - Vážně.
Ty se mi taky zamlouváš.
Jste fajn dvojka.
Určitě máte skvělej sex.
- Účet, prosím. Tohle ne. - Vy už chcete jít?
Bude to jen horší. Přines účet, prosím.
- Posaď se. - Tati, sedni si.
Vyberte si víno a předkrm.
Mám na starost kuchyň, takže budu tam.
- Ale kdyby něco, stačí říct. - To je milé.
- Hned jsem zpátky. - Moc ti děkujeme.
Díky.
Je to nádhernej chlap. Milej.
- Co se děje? - Jak jsi to říkala?
- Klid, mami. "Polib mi, vykuř mě, vylízej mě"?
Nemůžeš mluvit před Emou slušně? A Ptáka jsi přímo vyděsila.
My ty trika vyrábíme. A řekla jsem to s láskou.
- Dal jsem ti signál. Takhle. - Vážně?
- Třikrát. - Nevšimla jsem si.
Nechtěla jsem tě ztrapnit.
- To nic, mami. - Moc mě to mrzí.
- Přece jsme se nějak domluvili. - Odteď budu radši zticha.
Budu neviditelná.
Neviditelná.
Co je?
Nedívejte se tam. Otočte se!
- Co se děje? - Je tady Plešoun.
- Kdo? - Plešoun.
Půjčil si firemní peníze jako přítel a nikdy mi je nevrátil.
A proč taky? Nikdy to nebyl tvůj přítel.
Plešoun nebyl nikdy tvůj kámoš. Nesnáším ho.
- Ne, prosím. - Mami, klid.
Hlavně žádný scény.
Dnešek patří Emě a Ptákovi.
Emě a jejímu příteli. Chovejme se slušně.
Jistě.
Objednáme si jídlo a strávíme klidný večer.
- Rozumíte? - Jo.
Moc děkujeme. Představíš mě svému strýci?
Zavoláme si. Ahoj.
Čau. Mami.
Velmi důležité.
Projdeme kolem Plešouna a nebudeme si ho všímat.
- Dobře. - Jo.
Raz, dva, tři.
Turbo.
Vím, že mě hledáš. Udělal jsem chybu.
Měl jsem nějaké problémy, ale všechno ti zaplatím.
Zajímavé, že mi tohle všechno
tvrdíš zrovna v restauraci.
- Ahoj, Emo. - Ahoj.
Ahoj, Lobo. To je ale překvapení.
Naše rodina zase zažil překvapení ohledně toho průseru s Turbem.
Lobo...
- Čemu se směješ? - To ne, já se nesměju.
A já bych přísahala, že ses smála. Jak ti říkají?
Vanina.
A ty seš tu s tím vykastrovaným eunuchem?
- Prosím. - Já vám nerozumím.
- Neopovažujte se ji urážet. - S kým si myslíš, že mluvíš?
Omluv mě na okamžik. Co se nemám opovážit, Plešoune?
Tobě nestačilo, že ses mi 15 let pokoušel dostat do kalhotek?
A teď ještě zjistím, že jsi Turba obral o 20 000.
Den poté, co jsme se rozešli,
jsi mi zavolal a pozval mě na rande.
Nepočkal jsi ani týden.
Ne, ne.
- Ne, ne. - Je to pravda?
Ani náhodou.
Proč se ptáš jeho? Ptej se mě.
Patnáct let se mi pokouší dostat do kalhotek.
Patnáct let se mě pokoušíš ošukat, ty ubožáku.
- V týhle místnosti je jeden sráč, panstvo. - Mami!
Ten, co čumí jak péro a přemýšlí jak neandrtálec.
Dobrou noc a dobrou chuť.
Dobrou noc.
Tak...
- Jdu si lehnout. - Já taky.
- Dobrou noc. - Hezky se vyspi.
Lobo.
- Můžeme si promluvit? - Teď?
- Ano, teď. - Ale ne, jsem hrozně unavená.
- Bude to jen chvilka. - Sotva držím oči otevřené.
- Prosím. - Podívej na můj obličej.
Lobo,
potřebuju, abys mě pečlivě poslouchala.
Vzpomínáš, co jsme řekli u večeře?
Že dnešek patří Emě a...
- Ptákovi. - A co se stalo krátce na to?
To divadlo s Plešounem.
Protože ses zastavil.
Šli jsme kolem něj, on nás pozdravil a ty ses zastavil.
Kdybys to neudělal, nic bych neřekla.
A cos řekla předtím?
Jak můžeš naší holčičce a jejímu příteli říct, že mají určitě skvělý sex?
- Jaký holčičce? - Naší dceři.
- Emě je 20, Turbo. - Já vím, ale...
Určitě mají skvělý sex.
Nevím, s čím si slovo "sex" spojuješ ty,
ale pro mě je to akt lásky a svobody. Vyrostlo to.
- Co vyrostlo? - Ten penis.
- Jaký penis? - Ten penis na zdi.
- Jaký penis? - Tenhle.
Jaký? To žádný penis není.
Soustřeď se. V tomhle domě žádný penis není. Tedy žádný jiný.
Tohle je jen skvrna na zdi. A je kulatá.
Přesně tak! A v jejím středu je penis.
Zvětšuje se a to mi škodí.
- Musí se opravit. - Lobo, moc tě prosím.
Už žádné scény na veřejnosti. Mně to škodí.
V obchodě, v restauraci. Zpotím se jak blázen.
Dobře. Chápu. Když ti to dělá tohle, přestanu.
Promiň. Víckrát už to neudělám.
Hrozně jsem se těšila na setkání s přítelem naší dcery.
A když se těším, jsem taky nervózní.
A když jsem nervózní, říkám, co bych neměla.
Ale s tím je konec. Už to dělat nebudu.
- Promiň. - Prosím.
Všechno dobře dopadne, Lobo.
Začleníš se do normálního života a začneš zase žít.
Doufám.
Ještě něco?
- Jak to myslíš? - To je všechno?
Všechno?
- Ano, jistě. - Jdu si lehnout.
Jsem tak unavená.
- Lobo? - Jak se máš?
Dobře. Stalo se něco?
Jsem moc smutná.
- Klid, odpočiň si. - Ale jsem hodně smutná.
Chápu, bylo to nesmírně namáhavé pro nás všechny. Odpočiň si.
Můžu mít jednu prosbu? Ale nevysvětluj si to špatně.
Co potřebuješ?
Řekni mi tři oplzlý věci.
- Co prosím? - Slyšel jsi.
Tři oplzlý věci a pak možná usnu.
Haló? Jsi tam?
Kam touhle konverzací míříš?
Pomůžu ti. Tak třeba...
Zkus mi říct: "Ty máš tak krásná ústa."
Nebo...
"Ty máš tak krásný hlas."
To je taky dobrý.
A kdybys chtěl trochu přitvrdit,
můžeš říct: "Ty máš tak krásný kozy."
Potom budu spát jako andílek. Takže?
Dobrou noc.
- Žádám tě jako lidská bytost. - Dobrou noc.
Já jsem vážně smutná.
Dobrou noc, Lobo.
Dobrou noc.
"Někdy jsem dokonce svědkem mučících seancí,
kde laskavě učí blázny, jak mají fungovat.
Myslím, že jen málokdo ví, jak přistupovat k šílenství."
- To napsalas moc hezky. - Ale prosím tě.
Chápeš mě?
Jo.
Cítíš, že zdědilas citlivost po mně, nebo srdce po tátovi?
Mami.
Co je?
- Vidíš tu skvrnu? - No jasně.
A ty v ní nevidíš penis?
Ne.
- Ale ta skvrna se zvětšuje. - Máš pravdu.
Spolu s penisem, který je uvnitř.
To mě štve a potřebuju nářadí. Možná mi můžeš pomoct.
- Ne, ne. - Někde tady je prasklá trubka.
- A já ji umím opravit. - Mami, ne!
Vrátím se za dvě hodiny. Pak se uvidí, dobře?
Dávej pozor.
- Jak se vede, René? - Jak se máte?
Dobře. Něco hledám.
Doufám, že mi pomůžete. Palici.
Palici? Ale jistě. Mám několik různých velikostí.
To je jedno.
Tak pojďte se mnou a vyberete si.
Jak jde společné soužití?
Znáš Lobu. Je to jako na houpačce. Ale když je dobrá...
cítím naději.
Tak ty cítíš naději? A na co?
Cítím naději,
protože se jí vede dobře.
Políbili jste se.
- Ale prosím tě. - Políbili.
- Ty ji pořád miluješ. - Už zase?
Nikdy sis nikoho nenašel.
Ty koukej řešit svůj život, svoji ženu a děti...
A já si vyřeším ten svůj.
Už jsem si naplánoval dovolenou. Budu pryč měsíc.
- Tolik? - Už jsem ti to říkal.
- Ahoj, zlato, co se děje? - Kde jsi?
V baru kousek od domu. Proč?
Jsi blízko? Jak rychle to zvládneš domů?
Co se stalo?
Podívej se z okna.
Cože?
- Zavoláme si. - Co se děje?
Soustřeď se.
Pomalu, prosím.
Pomalu.
Nedívej se dolů. to je horší.
Nedívej se dolů.
To je ono.
Zvládla jsi to.
- Máš u sebe sedativa? - Sedativa? Ne.
S dovolením.
Co se stalo?
- Já nevím. - Kde máš matku?
- Co se stalo? - Nedorozumění.
Jak to proboha myslíš?
Chcete vědět, co je nedorozumění?
To, že tu bydlíte, protože jste blázen.
- Važte slova. - To je nedorozumění.
- To je moje máma. Nakopu ti zadek. - Vypakujte ji.
Zažaluju vás o náhradu škody.
Dělejte si, co chcete.
René, co se stalo?
Hádejte. Vaše paní chtěla palici
a já nevěděl na co. Rozbila všechny hlavní trubky.
A elektrické dráty začaly hořet. No pohroma.
Lobo!
Ty seš naštvaná?
To jako vážně?
Chtěla jsem ze zdi vymazat ten penis. Byla to nehoda.
A vy mě hned chcete odvízt zpátky do ústavu.
Nic pro tebe neznamenám. Máš recht. Nedokážu se znovu začlenit.
- Už toho mám po krk. - Nehraj si na oběť.
Nebudu se bavit s někým, kdo uvažuje v číslech. Nemám náladu.
Cos to řekla?
Nic nemáš. Pořád jen samé...
dej mi dva, dej mi čtyři, šest, dohodni se na osmi.
I kdybys začal hledat jinde, nic nenajdeš.
Jsi prázdný.
- Co to říkáš? - Slyšíš, ne?
Že mám srdce ze samých čísel?
A nejen to.
Máš srdce studené a tvrdé jako kámen.
Snadno se vzdáváš a nebojuješ.
Skončili jsme? Odvezeš mě do ústavu?
Co je to s tebou? Ty už jsi zapomněla?
Zapomněla jsi, co všechno jsme spolu prožili?
Deset let jsem vychovával Emu sám, protože ty jsi měla problémy.
Vždycky jsem tu byl pro tebe.
Nabídnu ti svůj dům, by ses postavila na vlastní nohy,
po šesti letech, co jsme od sebe.
Podpálíš barák a mně budeš tvrdit, že mám v srdci jen čísla?
Kdo tu ztratil paměť? Co?
Pamatuješ, že prvních 12 let jsem byla na Emu sama,
protože ty jsi žil na burze?
Vzpomínáš, že jsem to tehdy zvládla?
Ale pak? Jo, zkomplikovalo se to.
Ano, jsem psychiatrická pacientka, ale to není žádá novinka.
Celou dobu jsi to věděl.
A nebyla jsem tam, protože jsem měla problémy,
který bych nikdy nikomu nepřála.
Nevychovávals ji sám, to my oba.
Miloval jsem tě od chvíle, co jsem tě potkal.
Jako nikoho předtím.
Ale nefunguje to.
Ty a já, to nejde. Já to zkouším, ale nikdy se s tebou nedomluvím.
Copak já jsem tě nemilovala?
To si vážně myslíš?
Nevidíš, že jsem se celý život snažila, aby nám to klapalo?
Nemysli si, že to mám snadné. Že je mi fajn.
Je těžké být s někým, jako jsi ty.
Být mnou je mnohem těžší.
Promiň.
Ty promiň.
Bude to dobrý.
Slibuju.
Už tam skoro jsi.
Jedeme domů.
Počkej.
Jsem smutná.
- Ne, tady ne. - Vážně?
- Tady ne. - Chci řídit.
Prosím, potřebuju to.
Potřebuju řídit.
Potřebuju cítit...
Prosím, nech mě řídit.
Zpomal.
Zpomal, prosím.
Opatrně.
Zpomal, prosím. Brzdi, říkám.
Zpomal.
Lobo, Lobo.
Ale ne, ještě tohle.
- Ať mi dají pokoj. - Klid.
- To se ti lehko řekne. - Věř mi.
Bože. Bylo to nutné?
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Uvědomujete si, jak hloupě jste se zachovala?
Ano.
- Doklady a registraci. - Omlouvám se, kapitáne.
- Strážník. - Jistě. Omlouvám se.
Ale řešíme tu celkem vážný problém.
Můj manžel má psychiatrickou poruchu.
Vezu ho do psychiatrické léčebny.
Chápu. Doklady a registraci.
Ne, vy mě nechápete.
Můj manžel má záchvat.
Záchvat, povídám.
Po tom, co jsem opíchal Codyho, mi zchladl penis.
- Co prosím? - Že mi zchladl penis.
On ho má velkýho. A ta zeď se zvětšuje.
Páni, ten ho ale má.
Chci Codyho penis. Chci Codyho penis.
- Chce Codyho penis, musíme jet. - Jeďte.
Můžete jet.
Hlášení centrále. Máme muže...
Codyho penis.
Nedělal jsem to naschvál. Nepřemýšlel jsem. Jeho obličej...
Ten si budu pamatovat do smrti.
- A další důležitá věc... - Vy už jste zpátky?
- Ano. - Co se stalo?
To ti řekneme potom.
- Čemu se smějete? - Máme další anekdotu.
Já bych to anekdotou nenazýval.
To bys nevěřila, co tvůj otec vymyslel.
Poslouchejte. Klid, zítra to přijdou spravit.
Já byl vždycky klidný, o čem to mluvíš?
Jenže nastala taková situace... Haló?
Počkejte.
Kdo je Elías?
Jel jsem dálkovým busem.
Trvalo mi to dvě hodiny.
Chci ti říct, že mám byt.
Kdybys měla problémy s bratrem, můžeš bydlet u mě.
Nejsem připravený bydlet sám.
To nebude třeba.
Díky, Eli.
To je od vás milé.
Moc milé gesto.
Proč jste nezavolal?
Přijdete sem v 11 večer, abyste nám oznámil tohle?
Ano.
Kvůli tomuhle a kvůli lásce.
Kvůli lásce?
Vím, že jste na ni byl ošklivý. Poznám, že jste chladný.
No...
- Dnešní večer byl... náročný. - Hezký.
Takže...
Půjdu spát. My půjdeme spát, takže...
Elíasi, na viděnou. Bůhví kdy.
- Dobře dojeďte. - Promiňte.
Musím se vás na něco zeptat.
Umírám hlady. Od dopoledne jsem nic nejedl.
Můžu tu zůstat?
- Ano. - Ne.
Co to povídáš? Ano.
Tenhle byt je fajn, ale pokoj navíc nemáme.
Ale máme. Může přespat na gauči.
- Je to v protokolu. - Není.
Připsal jsem to tam. Nesmí tu přespávat nikdo cizí.
Chci tady zůstat.
- Vyhovuje mi to. - Takže domluveno.
Zůstaneš tady. No jistě.
Víš, jak se tomu říká? Solidarita.
Musíš mu dát pár svých věcí.
- Děkuju. - Já připravím něco k jídlu.
O co jde?
Dobrou noc.
Dobrou a odpočiňte si.
Tu máš, jsi přeci citlivý na chlad.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Bude ráno snídaně?
- Jasně. - Croissanty, jako kdysi.
- Vzbudím tě. - Sladký, jako vždycky.
- Dobře. A už spi. - Nashle zítra.
Turbo.
Do háje, co tady chcete?
Musím jít.
- Kam? - Zpátky do léčebny.
- Proč? - Nevyhovuje mi to.
- A proč jste neodjel dřív? - Bylo to fajn.
- Nemůžete mi jen tak vejít do pokoje. - Omlouvám se, pane Turbo.
Je půl páté ráno.
- Můžete jít tak za tři hodiny. - Ne, musím jít hned.
Musím si něco nutně zařídit.
Dáte mi 3 000 a já půjdu?
Kup dolary, dám ti stejnou cenu.
Dobře.
Zavolám později.
Turbo, můžeme si promluvit? Na chvíli.
- Nemám ti co říct. - Chci s tebou mluvit na rovinu.
A co kdybys mi nejdřív zaplatil?
To, o čem Loba mluvila v restauraci, se nikdy nestalo.
- Nevolals jí? - Ani náhodou.
Moje přítelkyně je naštvaná, nebere mi telefon.
Mně je tvoje přítelkyně ukradená, Plešoune.
- Už mi nikdy nevolej. - Turbo.
Turbo!
Ahoj.
- Jak ses měla? - Vítám tě.
Udělej si pohodlí. Vítej v mém obývacím pokoji.
Na zdraví.
Co je tohle všechno?
Uvařila jsem.
- Ty vařilas? - Jo, od rána jsem se nezastavila.
- Kde jsi to koupila? - Ne!
Neurážej mě. Nikde jsem nic nekoupila.
Našla jsem si staré recepty.
Chci ti poděkovat.
Nachystala jsem to pro tebe za to,
co všechno jsi pro mě udělal.
Dal jsi mi svůj dům.
Svoji lásku.
Podporuješ mě.
A pořád nepřestáváš.
Tvůj obličej.
Pojď, sedneme si.
Čím chceš začít? Všechno je výborné.
To všechno...
co jsem ti podle tebe dal...
Dělal jsem to pro Emu.
Dělal jsem to pro tebe.
I pro sebe.
Tohle nebylo nikde napsané.
Proč pro sebe?
Chtěl jsi mě vidět?
Nesmíme dělat chyby.
Co z toho všeho máš ty?
Děláme...
tohle...
a život jde dál.
Vždycky byla mezi náma dobrá...
chemie.
To ne. Chemie? Bože, ne.
Ne, co se stalo? Vždycky jsme byli nadržení.
Nechápu, kam se to podělo.
Jsem zpátky a je tu chlápek, co říká "chemie".
- Chtěl jsem říct... - Už nic neříkej.
Líbí se mi to.
Já...
Ty koktáš.
Páni, nemůžu tomu uvěřit.
Ne, to je tak roztomilý.
Láskyplný.
Kde je jídlo ze Středního východu?
Víte dobře, o čem mluvím.
Poslali ho výtahem a ta vaše teroristka bejvalka ho ukradla.
- Ne, ne. - Tady je to jídlo.
- Vraťte ho. - Nemůžete sem jen tak vtrhnout.
- Je moje. - Je moje.
- Naše.
- Ten burek je můj. - Falafel je můj.
- Rolka je moje. - Fatay je moje a tohle taky.
Tyhle vareniku jsou moje. Ukradla jste je a já vás udám.
Tahle budova je plná kamer.
Ty pizdo!
Tahle budova se stala ostudou. To je neslýchané.
Už nikdy mě nezdravte, prosím.
- Drzouni. - Nestydové.
- Feťáci. - Zloději.
- Teroristi. - Antisemiti.
Antisemiti.
- Máš sedativa? - Neptej se pořád. Nemám.
Adriano, prosím.
Cos to provedla?
Lobo, cos to provedla?
Vysvětlím to. Vážně jsem chtěla uvařit.
Šla jsem do obchodu,
ale pak se otevřely dveře výtahu
a tam jídlo ze Středního východu.
A volalo na mě: "Vezmi si mě, děvče. Vezmi si mě."
Bylo to jako zázrak, jako zjevení.
A bylo to k mání.
Dej mi to.
- Mami? Tati? - Co se děje?
To je trapas.
- Fuj. - To je trapas.
- V pohodě. - Na to zapomeň.
Máš hlad, zlato?
Zbyl tu tabuleh.
Nějak mě přešla chuť.
Dobrou chuť. Nashle.
To snad není pravda.
- To byl trapas. - Nic se nestalo.
Vážně trapas.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Už se to rýsuje.
Že? Pořád zbývá spousta práce, ale jo, už se to rýsuje.
- Už jsi snídala? - Jen kafe.
A ty?
- Teď jsem vstal. - Aha.
Lobo...
To, co se stalo v noci...
bylo moc hezké.
Ale nechci mást tebe ani sebe.
Neboj, já tě nechci nijak mást.
Nemusíš kolem mě chodit po špičkách.
Navíc, když jsi zmatený, kdo ví...
Jestli chceš, můžeme to celé urychlit.
Promluvím si s bratrem a odejdu. Hotovo.
Žádný problém. Sbalím si věci a půjdu.
- Já tě snad vyhazuju? - Asi jsem tě špatně pochopila.
- Co říkals? - Chtěl jsem se s tebou podělit o...
Nemůžu mluvit. Nevím proč.
Celá ta situace... to je jedno. To poslední, co chci...
Co říká tvůj bratr, když mluvíš o tomhle bytě?
Tak hele.
Já teď kolem sebe potřebuju mít upřímný lidi.
Potřebuju upřímnost. Mám odejít? Odejdu.
Mám zůstat? Zůstanu. Žádný problém. Co chceš?
Hlavně se nechci hádat.
Snažil jsem se vytvořit náladu na...
konverzaci.
Už tě nechci poslouchat.
- Dobré ráno. - Ahoj.
- Co se stalo? - S tvojí matkou jsme se pohádali.
Buď u ní. Nenechávej ji samotnou.
Ahoj.
Čau.
- Ahoj, mami. - Musím si vzít prášky.
Potřebuju je. Je to naléhavé.
Mami.
Mami?
- Co se děje? - Nevidělas moje léky?
- Ne, podívám se po nich. - Potřebuju je.
Musím si je vzít. Je to naléhavé.
Kde jsem je nechala? Myslím, že tady.
- Kdy sis je brala naposledy? - Nevím. Nepamatuju se.
- Kdo je sebral? - Nikdo.
- Kdo je vzal? - Nikdo je nevzal.
Proč mi je vzali? Vědí přece, že je potřebuju.
- Potřebuju je. - Mami.
- Proč mi je ukradli? - Mami.
- Kde jsou? - Mami.
- Kam jsem je jen dala? - Mami.
Kde jsou?
Mami, klid.
Jsem u tebe.
Mami.
Mami, poslouchej.
Mám v telefonu tvůj recept.
Zaběhnu do lékárny a za deset minut je máš tady.
Dobře?
Fajn, hned jsem tady.
- Copak se děje? - Tati, nemůžu nikde najít mámu.
Jedu tam.
- Něco uděláme. - A co?
Ty běž tudy a já půjdu tudy, dobře?
Volal někdo pomoc?
Bydlíte tady v okolí? Máme někomu zavolat?
- Dovolíte? - Jste tu sama?
Patří ke mně. S dovolením.
Lobo.
Jsem tady.
Podívej se na mě. Jsem tady.
Půjdeme?
Andreo, pověz mi, co se stalo.
Spali jsme a...
já si zapomněla vzít léky.
Spali jste?
Souložili jsme.
Když jsem se probudila a viděla ho v posteli,
cítila jsem, že se chce probudit sám.
To jsi cítila?
Že se chtěl probudit sám, nebo ses sama chtěla probudit ty?
On.
Pak jsme vedli podivnou konverzaci.
Zavolala jsem bratrovi a ten mi řekl, že mi s bydlením nemůže pomoct.
Šla jsem ven
a nic dalšího si nepamatuju.
Můžu sem k nám zavolat Turba?
Turbo.
Co se stalo, Turbo?
To už vám řekla Loba.
Já chci slyšet vaši stranu příběhu.
Udělali jsme něco, co jsme neměli. Byla to chyba.
Takže Andrein pocit je správný.
Měli jste pohlavní styk.
Spali jste spolu.
- A vzbudil jste se s výčitkami. - Ne.
Tak proč říkáte: "Udělali jsme něco, co jsme neměli."
Myslím vzhledem k situaci. Já ničeho nelituju.
Ano, vzbudil jsem se rozrušený.
A připustil jsem, že jsem udělal chybu. Vstal jsem...
a řekl něco špatně.
Řekl jsem jedno slovo. Utrousil jsem...
poznámku.
O jejím bratrovi.
Podle mě je to idiot.
Věděl jsem, že jí žádný byt neposkytne.
Nabídl jsem, že jí ten byt pronajmu já.
Řekl jsem jí to třikrát a ona to nepřijala.
- Tohle dělá pořád. - Dopovím to.
Tohle dělá od doby, co se známe.
Položíte mu otázku a on odpoví na úplně jinou.
Má problém se slovy. Neumí se vymáčknout.
Mele a mele a vy si to musíte přetlumočit.
Někdy to nejde a navíc si myslí, že peníze vyřeší úplně všechno.
Víš co? Nepotřebuju, abys mi sháněl byt.
Můj kamarád Elías mi pronajme celý dům.
Tohle je to, co nemám rád. Nezvládám to.
Připomíná mi to minulý život a děsí mě to.
Děsí? Mám říct, co všechno děsí mě na tobě?
Tady stojí padesátiletý chlap, co sbírá modely autíček.
To by se mělo řešit.
Můžete se prosím posadit, abychom mohli začít naše povídání?
Prosím.
Jak s tímhle vším souvisí moje sbírka autíček? To nechápu.
Liliano, když jsme potkali, řekl jsem vám,
že budu mít problémy.
Stala se spousta věcí,
ale pokud jde o tu záležitost s nepříčetností...
- Nedělám to naschvál. - To já vím.
- Tohle je o mně, posloucháš? - Jen jsem tě chtěla informovat.
Když se v ní něco bouří, ztratí nad svým tělem kontrolu, a mě to bolí.
Dobře, ale co doopravdy cítíte?
Že ji nemůžete ovládat? Nebo že ztrácíte kontrolu?
Jsem hodně naštvaný.
A z toho, co vidím, jsem hodně rozrušený.
Hrozně mě bolí, že nemůžu...
být na místě a pomoct někomu,
koho miluju.
Koho jsem hodně miloval.
Koho milujete? Nebo koho jste miloval?
Copak?
- Co je? - Na něco se tě ptala.
Ptá se nás obou.
Ne, ptá se tebe.
- Mě? - Ano.
Koho jste miloval, nebo milujete?
Nepřestanete někoho milovat ze dne na den.
Za poslední roky...
jsem o hodně přišel.
Co máte na mysli?
Ztratil jsem tebe.
Dobře, to je velmi zajímavé.
Když si vyberete osobu,
vyberete si ji celou, včetně toho dobrého i špatného.
Turbo, možná nedokážete Andreu přijmout takovou, jaká je.
- Já ji přijímám. - Ne.
- Ano. - Ne. Přijetí je něco jiného.
Já jsem takováhle
a jiná nebudu.
To, co se mi stalo, se mi může stát znovu.
A ráda bych jednou měla někoho,
kdo mě bude milovat ne navzdory tomu, že jsem Andrea Lobatová,
ale protože jsem Andrea Lobatová.
Ale neboj, já s nikým žít nedokážu.
To se mýlíš.
Oba máte na to, abyste našli svůj protějšek.
Ale musíte pustit jeden druhého.
Vytvořit prostor.
Rozdělit se.
Nejsme spolu už šest let.
Pravda.
Před šesti lety jste se začali odlučovat,
ale dnes celý proces zakončíte.
Můžu ještě něco dodat?
Berte to jako od člověka,
který hodně přemýšlí o vztazích a duševním zdraví.
Neschopnost překonat šílenství je velký problém.
Stejně tak jako neschopnost do něj vstoupit.
Počkej.
Musím něco zkontrolovat.
Mám ručníky a povlečení.
Ale nemám hrnce. Neumím vařit.
- Nemám hrnce. - Klid, Elías má všechno.
A co ti chybí, dokoupíme.
Ty jsi tak chytrá. Nakupuju moc ráda.
Turbo, chci ti říct, jak moc jsem ti vděčná.
Byl jsi štědrý a láskyplný.
Staral ses o mě ve všech možných ohledech.
Byl jsi pryč, když jsem si to přála,
a na blízku pro všechny případy.
Pečoval jsi o mě i o to,
co je pro mě nejdůležitější, o naši dceru Emu.
Otevřel jsi mi dveře do svého domova i do svého srdce.
Byl jsi trpělivý, ale také zásadový.
Vím, že ty i Ema budete vždycky nablízku.
A já budu nablízku vám.
To nejlepší mě ještě čeká a to samé platí pro tebe.
- Tak co? - Skvělý, podívej.
Píšu rockovou píseň na počest ohroženého jaguára.
Netušila jsem, že je jaguár ohrožený.
Teď všichni zatleskejte.
Výborně.
- Kdo to všechno přichystal? - Tady Pták.
- Chci pronést přípitek. - Ano, pane Turbo.
- Rád bych... - Ne. Co bys chtěl?
Nechej ho mluvit.
- Znám ho. Rád říká taková slova. - Mami, půjčil ti svůj dům.
- Jestli nechcete, nic neřeknu. - My víme, co řekneš.
- Že mě miluješ. - To neřeknu.
- Fajn. Tak o co tedy jde? - Miluju tě, Lobo.
Já to se slovy moc neumím,
ale chci vám poděkovat za úžasnou práci,
kterou v léčebně děláte.
Na vás, Liliano.
I na tebe, Emo.
Vím, čím sis prošla,
aby se tohle všechno mohlo stát.
Mám tě rád.
Já tebe taky.
Jsem hrdý na dceru,
kterou jsme společně vychovali.
Záleží mi na tobě
a přeju ti jen to nejlepší.
Rád bych řekl dvě věci.
- Prosím. - Já vám nevěřím.
Chybí vám pravda, upřímnost a láska.
- Nedojalo mě to. - Dobře.
Ale abych byl férový,
všem vám děkuju za to, co jste udělali pro mou milovanou.
Andreo, víš, jak moc tě miluju.
A jsem moc šťastný,
že se vracíš do společnosti.
Dobře.
Už nechme řečí.
Myslím, že od téhle chvíle
budu hledat...
rovnováhu.
Abych zvládla všechno
tak jako ostatní.
I když někdy mi to půjde o malinko hůř.
Ale to je to, o co ve finále jde, ne? Najít rovnováhu.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
Nakrájejte už tu pizzu.
Pozor, ty dvě krabice jsou křehké.
- Dávejte pozor. - Jo, opatrně s tou krabicí.
A s touhle taky.
Je to hotové.
- Vezmu si Péra. - Dobře.
- S dovolením. - Jistě.
- Přijdu v půl deváté a pak si uvaříme, jo? - Dobře.
Mám tě ráda. Opatruj se.
- Ahoj, zlato, ozvu se později. - Dobře.
- Co? - Co?
Já nevím. Chceš mi něco říct?
Chci ti poděkovat za to, co jsme prožili s Emou.
Byl to báječný pocit.
- Kdyby něco, víš, kde mě najít. - Já vím.
Taky ti chci něco říct.
Díky za pomoc a díky za lásku.
Dneska začíná to nejlepší. Jako let holubice.
Musím se tomu poddat. Cítím se hloupě, ale hloupá nejsem.
Až budeš unavený, až budeš v šoku, zastav se a přines mi svůj penis.
Tak jo, utíkej.
Už běž.
České titulky Iveta Petrčková S PRO ALFA CZ, a.s. 2023