Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Adj elfogadhatóbb árat! - Mindig azt adok.
- Csípj le belőle! - Nem megy.
- Le vagyok égve. - Rinyagép!
- Egy pindurkát. - Nem.
- Kérlek! - Ne kérj ilyet!
- Jobb árat adj! - Mindig azt adok.
- Mindig tőled veszek. - Elég!
- Rajta! - A falra mászok tőled!
- Húzd el a csíkot! - Rendben.
- Halló! Nem, az még túl korai. - Vedd rá Turbót a 3,5-re!
- Oké! - Minden hónapban ide hozom a pénzem.
- Beszéljünk később! - Juancho, figyelj!
Beszéljünk később, és elmondok mindent. Most nem megy.
Ha itt hagyod három hónapra, négyet adok.
Öt? Hagyjuk már! Hol kapsz te ötöt?
Beszéljünk este! Csókollak! Szia!
- Hogy vagy? - Jól, te?
Marta nem hagy békén. 3,5-öt akar.
Legyen! Kérnék egy szívességet tőled.
Hívd fel Kopaszt, és kérdezd meg, mikor adja vissza a pénzemet.
- Hívjam fel? - Tedd meg ezt a szívességet!
Máris mész?
Ha elmondanám, hová megyek, nem hinnéd el.
Amint azt tudja, a modern pszichiátria az elbocsátásban hisz.
Most nem tudok beszélni. A piacokon áll a bál.
Ha valaki hatot kínál, fogadd el!
Elnézést!
Semmi baj.
Úgy vélem, Andrea állapota lehetővé teszi a távozását,
azonban mivel nincs családi hálója,
csak az jöhet szóba, hogy egyfajta hidat építünk neki
az itteni, benti tartózkodása,
és a társadalomba való reintegráció között azzal, hogy önnél lakik.
Mindössze egy hónapról lenne szó.
Jól tudom, hogy a lakhatás megoldott,
az ő testvérének van egy lakása, és van megtakarításuk, igaz?
Igen, talán. Ema mesélt az ön tervéről.
Magamat nem tartom... hogy is mondjam...
alkalmasnak arra, hogy részt vegyek e programban.
Nagyon labilis vagyok érzelmileg, jelenleg rengeteg...
Csak egy percet kérek.
Most nem tudok beszélni. 17 perc múlva visszahívlak.
- Így nehéz kommunikálni önnel. - Már ne is haragudjon, doktornő!
Két órát sem bírnék vele otthon, nemhogy egy hónapot.
Ön szerint egészséges az pszichiátriai szempontból nézve,
hogy hozzám költözik, a volt férjéhez?
Már hat éve elváltunk.
Három éve nem láttam. A mi kapcsolatunk nagyon...
Nem akarok újból visszaesni.
Nézze, Turbó! Mi nem azt nézzük, hogy mi tökéletes vagy ideális.
Mi azt nézzük, hogy mi lehetséges.
Az, hogy Andrea ismerős helyre kerül,
a szeretteihez, a lányához, akit mindennél jobban szeret,
számára most aranyat ér.
Mindössze 30 nap, nem több.
Szokott hangsúlyozni?
Hogyan?
Amikor beszél, szokott hangsúlyozni?
Igen. Én azt mondanám, hogy igen.
- Milyen a helyzete? - Ezt nem értem.
Bocsánat! Úgy értem, hogy mi a diagnózis?
Ó, a diagnózis! Én nem vagyok híve a diagnózisoknak.
De ha mindenképp fel akarja címkézni, azt mondanám,
hogy Andreának pszichotikus zavarai és hangulatingadozásai vannak.
Ezt egyesek skizoaffektív zavarnak hívják,
aminek komplex tünetegyüttese van.
Metonímiai kicsapongással jár, vagy hiperszexualitással, ha szorong,
hiányoznak az adaptációs képességei...
És azt akarja, hogy vigyem haza? Elnézést! Ez nekem magas.
Ne aggódjon! Megkapja a megfelelő gyógyszereket,
és önök érzelmileg támogatják majd.
Tudom, hogy immár három éve nem látta őt.
Szeretné látni most?
Loba!
Turbó!
- Hát eljöttél. - Ema kért meg.
- Ó, Ema! - Hogy vagy?
Remekül.
A pszichiátered elmondta, mi a terve?
Igen.
Nekem tetszik. Jól hangzik. Támogatom.
Nem tudom, hogy menni fog-e.
Még át kell gondolnom.
Jól van. Egyetértek.
- Azt mondták, jobban vagy. - Így van.
Ennek nagyon örülök, Loba.
Tudom.
Mi van a jegyzetfüzetben?
Dalokat írok. Kinőttem az erőszakot. Kérsz ávét?
Ema mondta, hogy már nem dohányzol. Szuper! Úgy örülök! Gratulálok!
Egyetértek, gondold át!
Ez egy őrült ötlet. Én is haboznék. Én is nagyon félek.
De mindenekelőtt meg akarom köszönni, hogy eljöttél.
Bocsi, bocsi!
Nem fogom elszúrni.
Nem szabad impulzívnak lennem, drámáznom,
és nem szabad sokat magamról beszélni.
Nehéz lesz.
Majd beszélünk!
Zavarna, ha megölelnének? Nem olyan erősen,
de vagy 3-4 éve nem láttalak. Amúgy jól megöregedtél.
Szerintem is át kell ezt gondolnod.
Írtam arról, hogy félek a külvilágtól, de ezt le fogom küzdeni.
De mindenekelőtt meg akarom köszönni, hogy bejöttél hozzám.
Ha nem akarsz megölelni, nem baj. Csak köszönöm... hogy bejöttél.
Persze, hogy megölellek.
Ez az, Lobita. Minden rendben lesz.
Majd beszélünk.
Nem tudom, képes vagyok-e rá. Rossz döntésnek tartom.
- Rossz döntésnek tartod. - Kérlek, ne sírj!
Az is rossz döntés, hogy sírok?
- Értsd meg, hogy ez nagyon nehéz! - Nem tudom megérteni!
Három éve egyedül viselem anya gondját!
Soha nem kértem tőled semmit. Mindössze 30 napot kérek.
Ema!
- Ema! - Mit akarsz?
Nagyon jó ötletnek tűnik, amit anyának kitaláltál.
Elmondom, mire gondoltam. Mondd el, hogy tetszik!
Anyád addig maradhat itt, ameddig csak szüksége van rá.
Én elmegyek máshová.
Te semmit nem értesz.
Azt mondtad, hogy még ha el is váltok, egy család maradunk.
Ne aggódj!
Majd én gondoskodom anyáról.
Fáj a szívem, hogy Emát így látom.
Ugyan! Ne hazudj magadnak, kamugép!
- Tudtam, hogy kár elmondani neked. - Mégis elmondtad. Miért mennél bele?
- Ema kedvéért. - Ugyan már! Miért mennél bele?
Mert van vendégszobám, ahol alhat.
Szeretem Lobát, de csak púp a hátadon.
- A dollár ára megy fel. - Vegyetek még!
Nem számíthat senki másra. A családja kész katasztrófa.
Dollár, euró, real, pénzváltó!
Te mit keresel itt?
Harminc nap.
Se több...
se kevesebb.
Köszönöm, apa! Köszönöm!
Tudom, hogy ezt értem teszed,
de neked is jó lesz.
- Hogy ment? - Jól.
30 ÉJSZAKA AZ EXEMMEL
Ne gyertek közelebb!
Nem akarok elérzékenyülni, sem beszédet mondani.
- Semmi baj. - Hiányozni fogsz.
- Szeretünk. Maradj még egy napot! - Hová mész?
Elég lesz.
Mondd ki, amit érzel!
Úgy érzem...
- Amit érzek? - Igen.
Nagyon sok szeretetet érzek irántad, Liliana.
- Én is nagyon szeretlek, Loba. - Téged is szeretlek.
Téged nem. Téged nem bírtalak.
Hát, van ilyen. Téged sem szeretlek.
És... úgy érzem, hogy...
- Nagyon szeretlek, Elías. - Én is téged, Loba.
Napról napra jobban fogsz hiányozni.
Gyere! Mondani akarok neked valamit.
Semmi baj!
Mi a baj?
- Mi történt? - Semmi.
- Miért sír? - Elérzékenyült.
Elbúcsúzik azoktól, akik vele voltak idebent.
Sírni természetes és egészséges.
Épp ezek azok a helyzetek,
amiktől kissé kiborulok.
- De miért, megijeszti a sírása? - Nem.
- Én minden helyzettől félek. - Döntést kell hoznia.
Vagy vigye el, vagy hagyja békén!
Szeretlek, Loba.
Bocs, hogy sírtam, csak nehezen viselem az ilyen helyzeteket.
Ezek az emberek a szívemhez nőttek.
Mi az?
- Mehetünk? - Igen, menjünk.
Segíts!
Loba.
Mizu, Turbó? Képzeld, mit hallottam! Kopasz Cancúnba ment.
Rakd el a telefont, a rohadt anyádat!
Mi bajod van, te rohadt agyalágyult, szexista barom?!
Te töketlen kretén! Te hitvány anyaszomorító!
Ezek meg vannak áldva az ember anyjával.
Hihetetlen!
- Ez csak amolyan szófordulat, Loba. - Egy irritáló szófordulat.
Amúgy meg igaza volt. Vezetés közben telefonálsz.
Egyszer sem néztél a visszapillantó tükörbe.
Mindig valahol máshol jár az eszed.
Na, induljunk!
Ne már...
Ne aggódj! Negyven méterre vagyunk.
Hová mész?
Szia, anya!
Szia!
- Gyere csak! - Isten hozott, anya!
Gyere, Loba, gyere!
- Még mindig gyűjtöd a makett autókat? - Tessék?
Beviszem a cuccait a szobájába.
- Mióta éltek itt? - Amióta elutaztál Tibetbe. Emlékszel?
Igen, Tibet, a lámák. Hogy is felejthetném el?
Óvatosan!
Basszus! Ne szórakozz!
Ne már, Loba! Tedd vissza!
Hogy bekajáltad!
Gyere, megmutatom a szobádat.
- Erre? - Igen.
Gyere, Loba, bújj csak be!
Rajta!
Itt fogok aludni?
Igen. Ema rendezte be neked, hogy otthonosabb legyen. Miért?
Ha te jönnél hozzám, te kapnád a nagy hálószobát. Mindegy.
Loba...
- Csak viccelek. - Jól van. Rendezkedj be, és...
- Később találkozunk. - Jó, köszi.
Nincs mit.
Gondolkodtam valamin.
Hogy a házba való beilleszkedésed
minél zökkenőmentesebben menjen.
- Olvasd el! - Mi ez?
Együttélési protokoll.
Dolgok, amik tilosak ebben a lakásban.
Légy oly kedves!
- "Tilos zajongani!" Ez furcsa. - Ez nagyon fontos.
"Tilos összetörni tárgyakat!" Miért tennék olyat?
Minek nézel engem? Miért tennék ilyet?
Ez csak afféle útmutató.
Ne szó szerint értsd! De nagyon fontos.
Ha szeretnéd,
felrakhatod ide,
és itt elolvashatod.
- Mit gondolsz? - Jó.
- Jól van. - Jól van.
Érezd magad otthon!
Majd eszünk, jó?
Jó. Köszönöm.
Nincs mit.
Rendesen meséld el!
Még kicsi volt, hat éves, és iskolai ünnepség volt.
Szegénykém!
Olyan szépen énekeltél, hogy amikor vége lett,
eldobtam az agyam. "Tapsoljatok!", mondtam.
Neked meg, hogy "Vissza!"
Elsős voltam, anyu. Nagy zavarban voltam.
- Az egész iskola engem szekált. - De tudod, hogy miért?
Mert irigyek voltak rád. Elképesztően jó hangod van.
Csak nem mertél még pornótizit írni, mint én.
Mi az a pornótizi?
Tíz verssoros strófák sajátos rímszerkezettel.
Elías játssza a zenét, én éneklek.
- Lenyűgöznek a vulgáris rímek. - Pornótizi?
Nyugi, nem szavalom el.
Nem lehetek impulzív, és nem dumálhatok magamról,
vagy minden szóról, amit látok. Jól vagyok.
Szeretnék tósztot mondani.
Igyunk rád, kislányom, amiért főztél!
Ema, ez iszonyat finom! Köszönjük!
Rád, Loba!
És Liliana feltételeire!
Arra, hogy be fogsz illeszkedni!
Egy hónap múlva egyedül fogsz élni.
- Csirió! - Csirió!
Nem biztos, hogy egyedül akarok élni.
Emiatt ne aggódj, én itt leszek neked.
Hogy megy a munka, Turbó? Jól?
Igen. Minden nap 6-9-ig dolgozom.
- Gőzöd sincs, milyen stresszes! - Mindig sokat stresszelt.
De anno volt egy módszerem, amivel leállítottam a turbináját.
- Nem biztos, hogy tudni akarom. - Már nagy lány vagy, tudhatsz róla.
- Úgy hívtuk, hogy "Turulya". - Ne!
Volt egy, ami ennél is durvább volt, a "Masztur..."
Oké, ennyi volt. A vacsorának vége.
Anya, van egy csomó ruhám, ami tök jól állna rajtad.
A szobámban vannak. Felpróbálod őket? Vintage darabok.
Minek? Hoztam egy csomó ruhát.
Mert ezekben csini leszel.
Már az nagyon boldoggá tesz, hogy itt vagyok veled ebben a házban.
Én is örülök, hogy itt vagy.
- Nagyon hiányoztál, tudod? - Igen.
- Gyönyörű vagy, igazán gyönyörű. - Úgy véled?
Igen!
Szeretném, ha elszavalnál apának egy pornótizit.
- Inkább nem. - Na, kérlek!
Kérlek, ne! Maga a szó, hogy "pornótizi", kiakaszt.
- Lőjetek le! - Mindig ilyen prűd volt.
- Nem vagyok prűd. - Nagyon is.
Szerinted csak pasik káromkodhatnak egymás közöttt.
Ne szóld le a pornótizim, mert Liliana szerint akár pénzt is kereshetek vele.
Ráadásul én így fejezem ki magam. Egy csomó mindenről írok.
És rendes rímekkel is megy.
Meg szeretném ragadni az alkalmat, hogy mindketten itt vagytok,
hogy elújságoljam: járok valakivel.
És, milyen?
Séf. Vagyis majdnem. Még tanul.
A nagybátyja éttermében dolgozik. Nagyon bírom.
Eddig miért nem mondtad?
- Most mondom, apa. - Hogy hívják?
Úgy becézik, hogy A Madár.
El se kezdd! Oké?
- Nem is tudod, mit akarok mondani. - Ismerlek.
Azt mondod, "A Madár", de mi a rendes keresztneve?
Ez hihetetlen!
Miért sírsz? Nyugi! Csak járnak, nem megy férjhez hozzá.
Nem azért sírok. Hanem a flan miatt.
Annyira finom!
Ez a flan csodálatos! Én...
Köszönöm, hogy elvállaltátok, hogy velem lesztek 40 napig.
Harminc.
- Mit mondtam? - Negyven.
- Nem csinálunk egy családi képet? - De, persze.
- Anya? - Jó!
Közelebb!
Kezdjük elölről! Nyomassuk!
Mentális gondjaim vannak Bántom azokat, akik szeretnek
Azért hívnak betegnek Mert mindent rosszul csinálok
Mentális gondjaim vannak És azok, akik nem szeretnek
És akik félve remegnek Azok kapjanak ultra beöntést!
Loba! Ezt kapcsold ki, kérlek! Kértél engedélyt Emától?
- Gyere ide! - Mit művelsz?
Gyere már! Próbálunk a zenekarommal.
- Milyen zenekarral? - Velük.
Az őrült szomszédok.
- Tudod, mennyi az idő? - Nem, mennyi?
- Hajnali 3 óra. - Hihetetlen! Hogy elrepült az idő!
Későre jár.
Csak egy másodperc, elnézést!
Elolvastad a protokollt, amit adtam?
Még nem volt rá időm. De el fogom.
- Az 5. paragrafus így szól... - Ez ügyvéd?
Tilos zajongani!
De én nem zajongok.
- Mi zenét szerzünk. - Csak ne ilyenkor.
- Bemutatlak nekik. - Nem akarom megismerni őket.
Tito, Eli, Rober, Marce, Vale! Ő itt Turbó, Ema apja.
Szia, Turbó. Milyen édes!
- Köszönj már! - Sziasztok!
Mi vagy te, egy próbababa? Integess!
- Ja, ez fura. - Igaz.
Ez az!
- Barátaim az egészségközpontból! - Ő a te barátod, vagy mi?
Jó éjszakát!
- Szia! - Jó éjt!
Tekintettel arra, hány óra van, az eseménynek ezennel véget vetek.
Köszönöm szépen!
Hogyhogy véget vetsz neki? Még csak most kezdtük!
- Korán kelek. - Egy versszak megvan. Ennyi hátravan.
- Csak egy órát adj! - Egy órát? Mindjárt négy óra!
Nézd! Már csak ennyi van hátra!
- Rohadt anyját! - Nem, a rohadt apját!
Loba!
- Mégis ki jön ilyen későn? - Loba, maradj!
Mi folyik magánál, Martino úr? Nézzen szegény Cherryre!
Rossz a szíve. És ilyen későn nem kellene buliznia!
Szörnyen sajnálom! Egy perc alatt véget vetek neki.
- Jó estét! Minden rendben? - Biztos maga a hibbant kis énekes.
- Miért kicsinyít? - Kicsinyítettem volna?
- Úgy hallottam, "kis énekes". - Azt is mondtam!
Adriana, Loba, kérem! 52 másodperc alatt elintézem.
Mint tudja, mi hétkor kelünk, mert dolgozó emberek vagyunk.
Nem túl öreg már ahhoz, hogy ilyenkor parádézzon?
Igen, kérem! Ilyen későn, egy felnőtt ember! Nehéz elhinni.
Kérem szépen!
Szörnyen sajnálom!
Jó éjt, Adriana!
- Esteban! - Jó éjt!
Adriana... Félreértés történt. Többé nem fordul elő.
Ilyen őrülteket!
- Milyen negatív energiát hagytak itt! - Loba!
Szeretném, hogy az itt tartózkodásod ebben a lakásban...
mindenkinek kellemes lenne.
Jó, én is ezt szeretném.
Olvasd el a protokollt!
- Rövid. - Igazad van.
- Az épületben vannak szomszédok. - Szomszédok!
Nem énekelhetsz hajnali háromkor, mert dühösek lesznek.
Rendben, értem.
- Bocsi! - Kérlek!
Mi történik?
Gyere! Gyere, köszönj el tőlük!
- Én nem akarok elköszönni. - Kitől köszönjek el?
A családomtól. Hogyhogy kitől?
Tito, Rober, Eli, Marce, Vale! El kell búcsúznunk.
Majd később elmagyarázom. Köszönj el!
Hová mész?
Jorge, Cacho, Nacha, Maca! Jó éjt!
- Ki? Elfelejtette a nevünket. - Ki az a Jorge?
- Oké, jó éjt! - Jó éjt.
Szevasz, csíra!
Bocsi! Holnap ugyanekkor.
- Ugyanekkor biztos nem. - Nem. Később megbeszéljük.
- Persze, ugyanekkor. - Akkor mikor?
- Szia, Loba. - Szia! Puszi!
Szeretünk!
Sosem felejtem el, amikor először megmutattad ezt a képet a múzeumban.
Öt éves voltam. Eljöttél az oviba, és idehoztál.
Aztán ittunk egy forró csokit Bay Biscuittel azon a helyen,
ahová anno téged is vitt a nagyi.
A Bay Biscuit és a múzeum a nagymamád rituáléjának a része volt.
Nagyon megnyugtat ez a kép. Nem tudom, miért.
Szerintem ezért jöttem minden évben.
Hát, amíg...
Engem is megnyugtat.
Órákon át tudnám nézni.
Sokszor jöttem ide nélküled.
Most pedig kérek egy forró csokit.
- Bay Biscuittel. - Igen.
Menjünk!
Arra gondoltam, hogy elutaznék A Madárral.
Északra. Felfedezni Saltát, Tucumánt, Jujuy-t. Jól hangzik, nem?
Motorra ülnénk, és elindulnánk.
Megnézhetnénk Machu Picchut, Perut, Bolíviát.
Északon olyan szép helyek vannak.
Anya!
- Anya, te mit csinálsz? - Hagyj!
Hihetetlen, hogy az emberek kidobnak akármit!
- Totál őrültek. - Kérlek, szállj ki!
- Ez még jó lesz! - Mire?
Ezt nézd! Fogd meg, kérlek! Hogy viszünk haza ennyi mindent?
- Haza? Minek? - Ezt sasold!
Állj le! Anya!
Mi az?
Anya!
Ha még 3 hónapra nálam hagyod,
4%-kal többet kapsz vissza. Sziasztok!
- Többet nem. - Szia!
Tudod, miért? Mert a helyzet az... Tartsd egy kicsit!
Mi itt ez a sok kacat? Ema!
Két perc alatt összetakarítok, és elrakom.
Loba, mi ez a sok cucc?
Csodák, amiket az utcán találtam. Épp takarítjuk őket.
Amint tiszták lesznek, elrakjuk őket valahová a lakásban.
Nincs túl sok hely az én dolgaimnak, de nyugi, megoldom.
Miért hoztál haza egy piszoárt?
Egy beavatkozáshoz kell.
Egy használt piszoár? Miért?
Miért hoztál ide egy piszoárt? Benne van a protokollban!
Nincs benne.
- De, benne van. - Nincs.
- A rend benne van a protokollban! - Nincs benne!
Akkor olvasd el! Jézusom! Ez meg mi?
- Az meg mi? - Az egyik csoda.
- Nem beszélek veled többet. Ema. - Én...
Megszabadulunk ezektől a cuccoktól, beleértve a kutyát is.
Szegénykémnek ez túl sok. Tökre elszomorít.
De undorító! Hogy jöhetett ez ki belőled? Mars ki!
Ne! Ha rosszul bánsz vele, feljelentelek.
Nézd, mit csinált!
Ez csak kaka. Te nem szoktál kakálni?
- Szoktam, de... - Hát, ő is szokott.
Nézzük! Menj arrébb, Fütyi!
- Minek hívtad? - Fütyinek.
- Nézd, mekkora van neki! Elképesztő! - Jézusom! De mivel eteted?
Empanadával.
- Empanadát adsz a kutyának? - Te nem szoktál enni?
- A kóbor kutyák nem finnyásak. - Ez undorító! Vidd ki!
- Ema, vidd ki, különben... - Majd én kiviszem.
- Micsoda bűz! Dobjátok ki! - A Madár befogadja.
Milyen madár?
- Hogyhogy milyen madár? A pasija. - A Madár!
Jobban kell figyelned!
- Jobb apának kell lenned! - Te papolsz nekem?
- Jól van! - Kérlek, Loba, dobd ki!
A Madár azt mondta, meg akar ismerni titeket.
Elmehetnénk ma este az étterembe, ahol dolgozik.
- Jó, ha tudok, szívesen megyek. - Szuper! Menjünk!
- Mondom, ha tudok. - Jó!
Átküldöm a címet. Ott találkozunk 8.30-kor!
Elviszem a kutyát. Mehetsz bevásárolni.
- Jó, megyek a szupermarketbe. - Oké, szia.
- Megyek. - Menjünk!
- Hová? - A szupermarketbe.
- Oda egyedül megyek. - Miért?
Mert pikk-pakk megvagyok.
De muszáj kimennem az utcára. Emberek közt kell lennem.
Vissza kell integrálódnom.
Juan, mi történt?
Hogyan?
Nem, az a pénz nem a betéthez van. Ne nyúlj hozzá!
Kislányom, vigyázz!
Jól vagy, Loba?
Igen.
Jól van. Menjünk!
Menjünk!
- Szia! - Szia!
- Hogy vagy? - Jól.
Akkor jó.
Jó napot!
- Jó napot! Hogy vannak? - Jó napot!
- Jól. - Jó napot!
A múltkor be sem mutatkoztam. Adriana vagyok.
Üdvözlöm.
Önt hogy hívják?
Andrea Lobato. De csak úgy hívnak, hogy A Loba.
- Loba. - A Loba.
Elnézést a múltkoriért. Ezer bocsánat!
- Spongyát rá! - Nem történt semmi.
Ön és Loba egy párt alkotnak?
Nem, ő Ema anyukája.
Mi az?
Csak nem értettem. De most már értem, és...
Szóljon, ha valamire szüksége van!
Csak csengessen be, és jövök is!
Bocs, nem tudom követni. Mire lenne szükségem?
- Nem kell semmi. - Beszéltem Emával.
Tudjuk, min ment keresztül.
- Számíthat rám. - És mivel foglalkozik?
- Szexmunkás vagyok. - Tessék?
Durvább kifejezéssel élve prostituált.
Néha pornófilmekben szerepelek.
De csak néha. Ha épp van valami.
Azt hittem, énekel, mert a múltkor énekelt.
Jól hitte, mert éneklek is.
De csak hogy előkészítsem a torkomat, mert főleg fellációban utazom.
- Ezt szoktam csinálni. - Ne, ezt ne csináld!
- Milyen közönséges! - Loba, kérlek!
Ön gyakorolja a fellációt?
Ha igen, csak csengessen be, és adok pár hasznos tippet.
Nagyon könnyű gyakorlatok. Otthon is kipróbálhatja.
- Vannak határok, tudja? - Elnézést kérek!
Hogy mondhattál ilyesmit? Te meg mi a francon nevetsz?
- Nagyon erőszakosan viselkedtél. - Nem, az erőszak az teljesen más.
Ha valaki rád néz, és te ezt csinálod... Na, az erőszakos.
Tudod, amikor az emberek lesajnálnak,
azt nem viselem jól.
A ma este nagyon fontos neked és nekem is.
Megismerkedünk Ema fiújával.
Szeretné, ha időben odaérnénk.
Elindulunk otthonról... nyolckor.
Pontban.
- Szuper! - Pontban.
Loba!
Hány óra van?
- Nyolc. - Nem. Két perccel múlt.
Mi az? Rosszul nézek ki? Miért vizslatsz így?
Átöltözök, ha kell. Csak mondd meg, és átöltözök.
Nem, csak... elbűvölő vagy.
- De... - Igen?
Ne szívd mellre, ez csak javaslat.
- Mondd nyugodtan, amit gondolsz! - Szerintem...
túl sok a rúzs.
Teljesen igazad van! Túl sok.
- Megengeded? - Igen.
Olyan izgatott vagyok!
Félek, hogy mindent elrontok.
Segítesz?
Hát persze.
Nyugi! Van egy ötletem.
Ha valami illetlent mondasz,
én majd rád nézek,
és így csinálok.
- Így tudni fogod. - Hibátlan. Tökéletes.
- Megfelel? - Igen.
Ez egy fontos este.
Indulhatunk?
- Nyugi, anya! Jól nézel ki. - Köszönöm, szívem.
- Csinos vagy, Loba. - Köszönöm, szívem.
- Hogy elsápadt! - Itt is van.
- Apa! Csak szépen! - Meg se szólaltam.
- Jó estét! - Szia!
Ariel. Örvendek!
- Szia! - Szia, Loba. Szia, drágám!
Hadd mondjam el, mennyire örülök, hogy eljöttetek,
és megismerhetlek titeket.
Részünkről az öröm, és köszönjük szépen a meghívást.
- Bocsi, de mi áll a felsődön? - "Kend be magad margarinnal!"
Nagyon bejön. Én is akarok egy ilyet.
Igen? Van egy csomó. Mi készítjük őket az egészségközpontban.
Többféle van. Az egyiken ez áll: "A görbe jobb, mint a petyhüdt."
A másikon, ami a kedvencem, pedig ez: "Gyere és dugd be a répád!"
"Ha ezt olvasod, vedd a szádba!", "Ha ezt olvasod, nyalogasd!",
"Ha ezt olvasod, csókold meg!"
A mondat mindig ugyanaz, csak a vége változik.
Eszméletlen!
Bírom az anyukádat. Vicces pólói vannak.
- Tényleg? - Igen.
Nekem is tökre bejössz.
Milyen szép pár vagytok!
Biztos jókat szexeltek!
- Kérem a számlát! Megyek a fenébe! - Hogyhogy kéred a számlát?
Ez egyre rosszabb lesz. Fizessünk!
- Ne, ülj le! - Apa, ülj vissza!
Válasszatok bort meg előételt!
Én viszem a konyhát, szóval sok dolgom lesz.
- De ha kellenék, csak szóljatok! - Nagyon rendes tőled.
- Majd jövök. - Köszönjük szépen!
Nagyon kedves!
Csodálatos ember, ugye tudod? Elbűvölő.
- Mi a baj? - Mit mondtál?
- Állj le kicsit, anya! - "Vedd a szádba, nyald ki"?
Kérlek, viselkedj Ema előtt! Elijeszted A Madárt.
De ilyen pólókat készítünk. Szeretetteljesen mondtam.
- Jeleztem is. Így. - Tényleg?
- Háromszor is. - Nem vettem észre!
Nem akartalak kínos helyzetbe hozni.
- Semmi baj, anya. - Tényleg nagyon sajnálom!
- Emlékszel, hogy beszéltünk erről? - Meg se mukkanok többet.
Láthatatlan leszek.
Láthatatlan.
Mi az?
Ne nézzetek oda! Forduljatok vissza!
- Mi a baj? - Itt van Kopasz.
- Ki? - Kopasz.
Kölcsönkért a cégtől úgy, mint barát, de soha nem adta vissza.
Miért is tenné? Ő nem a barátod.
Kopasz soha nem volt a barátod. Gyűlölöm őt!
- Kérlek, ne! - Anya, nyugodj le!
- Loba, ne rendezz jelenetet! - Nem fogok.
A ma este Emáé és A Madáré.
- Emáé és a barátjáé. - Emáé és a barátjáé. Viselkedjünk!
- Jó. - Oké.
Megrendeljük az ételeket, és eltöltünk egy nyugodt estét.
- Rendben? - Igen.
Köszönjük szépen! A nagybátyádat nem akarod bemutatni nekem?
Majd hívlak. Szia!
- Sziasztok! - Anya!
Jól figyeljetek!
Elsétálunk Kopasz mellett, úgy téve, mintha ott se lenne.
- Oké. - Jól van.
Egy, kettő, három...
Turbó!
Tudom, hogy már kerestél. Hibáztam.
Nem állok jól, de visszaadom a pénzt.
Furcsa, hogy egy étteremben kell összefutnunk,
hogy azt mondd, visszafizeted, amivel tartozol.
- Szia, Ema! - Szia!
Szia, Loba! Micsoda meglepetés!
Nem nagyobb annál, amit okoztál azzal, hogy kicsesztél Turbóval.
Na!
- Min nevetsz, életem? - Én nem nevettem.
Esküdni mernék, hogy nevettél. Hogy hívnak?
- Vanina. - Vanina!
Miért vagy ezzel a puhapöccsel?
- Loba, kérlek! - Nem értem.
- Ne légy tiszteletlen vele! - Hogy merészelsz így beszélni?
Elnézést! Csak egy perc. Milyen ne legyek, Kopaszka?
- Loba, gyere! - Milyen ne legyek?
Nem elég, hogy 15 éven át meg akartál döngetni,
most még azt hallom, hogy 20 ezerrel átverted Turbót,
mikor mindketten tudjuk, hogy a szakítás után másnap felhívtál,
hogy elvigyél randizni?
Nem emlékszel? Egy hetet sem bírtál várni!
Dehogy...
- Nem, nem... - Igaz, amit mond?
Merő hazugság.
De miért tőle kérdezed? Kérdezd tőlem!
Tizenöt éven át le akartál varrni!
Tizenöt éven át vártál arra, hogy megdöngess, te gyíkarcú kopasz!
- Itt egy kanos majom, emberek! - Anya!
Te kistökű, pöcsarcú ősember!
- Jó éjt! Jó étvágyat! - Jó éjt!
Jó éjt! Jó étvágyat!
Jó éjt! Jó étvágyat! Jó éjt!
- Na jó. - Na jó.
- Én lefekszem. - Én is.
- Aludjatok jól! Jó éjt! - Szép álmokat, drágám!
Loba!
- Beszélhetnék veled egy percre? - Most?
- Igen, most. - Kérlek, ne! Olyan fáradt vagyok!
- Egy perc az egész. - Nézz rám, leragad a szemem.
- Kérlek! - Nézd, milyen elnyűtt vagyok!
Loba,
jól figyelj arra, amit most mondok!
Emlékszel, miről beszéltünk vacsora közben?
Hogy aznap este, amikor Ema és...
- A Madár? - És mi történt utána?
Kopasznál elszabadult a pokol.
Mert megálltál.
Rád köszönt és te megálltál.
Talán ha nem állsz meg, én se mondok semmit.
És amit előtte mondtál?
Hogy mondhattad a kicsikénk és A Madár előtt,
hogy biztos jókat szexelnek?
- Milyen kicsikénk? - A kicsikénk, a lányunk!
- Ema húsz éves, Turbó. - Jó, de...
Biztosan jó a szex.
Nem tudom, milyen konnotációval bír a "szex" szó számodra.
Nekem a szabadságot, a szerelmet jelenti.
Megnőtt.
- Micsoda? - Az a pénisz.
- Milyen pénisz? - A falon.
- Milyen pénisz? - Hát a pénisz.
Milyen pénisz? Az nem pénisz!
Koncentrálj, kérlek! Ebben a házban nincs semmilyen más pénisz.
Az csak egy folt, ami egy ideje ott van. Kör alakú.
Pontosan! És a körben mi van? Pöcs. Rosszul érzem magam a növekvő pöcstől.
- Orvosolnunk kell. - Loba, könyörgök!
Nem bírom, ha nyilvánosan jelenetet rendezel!
A szupermarketben, az étteremben... Totál lefővök tőle.
Bocsi, értem. Ha így reagálsz, befejezem.
Bocsi, többé nem fordul elő. Csak az van, hogy...
Nagyon örültem, hogy megismerhetem a lányom barátját.
Ilyenkor elkezdek szorongani.
Sokat locsogok, és olyasmiket mondok, amiket nem kéne.
De megértettem. Többé nem fordul elő.
- Ne haragudj! - Kérlek!
Minden jól fog elsülni, Loba. A szavamat adom.
Be fogsz illeszkedni, és visszatérsz a rendes életedhez.
Remélem is.
Ennyi?
- Hogy érted? - Ennyi?
Mármint ez?
- Igen, ennyit akartam. - Szuper, köszi.
Megyek, lefekszem.
- Loba. - Hogy vagy?
Jól. Miért, mi történt?
Én nagyon feldúlt vagyok.
- Nyugi, Loba! Feküdj le! - Nagyon feldúlt vagyok.
Megértem, nagyon nehéz este volt mindenki számára. Feküdj le!
Kérhetek tőled egy szívességet? Ne érts félre!
Mire van szükséged?
Mondanál pár mocskos dolgot?
- Hogy mi? - Hát...
Mondj három irtó mocskos dolgot! Szerintem az majd segít elaludni.
Halló! Itt vagy?
Merre tart ez a beszélgetés?
Figyelj, segítek. Például...
Mondd azt, hogy "Milyen szép ajkaid vannak!"
Ez megteszi. Vagy...
"Olyan szép a hangod!"
Ez is használ.
Ha benne vagy, és kicsit tovább vinnéd,
mondd azt, hogy "Milyen szép cickóid vannak!"
Úgy alszom majd, mint egy kis angyal. Na, rajta!
Jó éjszakát, Loba.
- Úgy kérlek, mint egy emberi lény. - Jó éjszakát, Loba.
De olyan feldúlt vagyok.
Jó éjszakát, Loba.
Jó éjszakát.
"Van, hogy kínzások tanúja vagyok.
Szépen megtanítják az őrülteknek, hogy funkcionáljanak.
Nagyon kevesen tudják, hogy közelítsenek az őrültséghez."
- Ez egy nagyon szép írás. - Fogd be!
De értetted?
Igen.
De átérzed az érzékenységemet, vagy apád szívét örökölted?
Anya!
Mi az?
- Látod ezt a foltot, igaz? - Igen.
És te is pénisznek látod?
Nem.
- De látod, hogy a folt terjed. - Igen, egyre nagyobb.
Igen. Egyre nagyobb lesz, a farokkal együtt, ami benne van.
Ez nem tetszik. Kell egy szerszám. És szerintem te tudsz ebben segíteni.
- Kizárt! - Itt van egy egyszemű kígyó.
- De helyre tudom hozni. - Anya, ne!
Mennem kell. Két óra múlva jövök. Utána meglátjuk.
Csak szépen!
- René, hogy van? - Kisasszony, hogy van?
- Jól. Keresek valamit. - Mit?
Remélem, tud segíteni. Egy kalapácsot.
Persze! Különböző méretben áruljuk őket.
Bármilyen megteszi.
Szuper! Kövessen, és válasszon.
Hogy megy az együttélés?
Ismered Lobát, egy érzelmi libikóka. De amikor épp rendben van...
Bizakodó vagyok.
Bizakodó vagy? Mivel kapcsolatban?
Bizakodom...
mert látom, hogy jól van.
Csókolóztatok.
- Dehogy! - Csókolóztatok!
Te még mindig érzel iránta valamit. Újrakezditek?
Ugyan! Sosem volt más barátnőd.
Törődj a saját életeddel, a feleségeddel meg a gyerekekkel!
Az én életemről majd én gondoskodom.
Elintéztem a nyaralást. Egy hónapig szabin leszek.
- Meddig? - Hisz ezt már mondtam, nyugi!
- Szia, szívem! Mi az? - Hol vagy, apa?
A bárban, a házhoz közel. Miért?
Közel vagy? Milyen gyorsan tudsz hazajönni?
Mi történt?
Nézz ki az ablakon!
Mi...?
- Majd felhívlak! - Mi történt?
Koncentráljon, hölgyem!
Koncentrálj, kérlek!
Csak lassan!
Ne nézz le, úgy rosszabb! Úgy rosszabb!
Kérlek, ne!
Jól van, meg is vagy.
Megcsináltad.
- Van nálad nyugtató? - Az nincs.
Elnézést!
Mi történt?
- Nem tudom! - Hol van az anyád?
- Mi történt? - Egy félreértés.
Mit értesz ezalatt?
Tudod, hogy mi a félreértés?
Az, hogy itt laksz, mert őrült vagy!
- Figyelj a szádra! - Az egy hatalmas félreértés!
- Ő az anyám! Mindjárt kapsz egyet! - Vigyétek innen!
Be foglak perelni!
Magasról teszek rá, hogy mit csinálsz!
Kérlek!
René! Mi történt?
Tippeljen! A hölgy kért tőlem egy kalapácsot.
Nem tudtam, mire kell neki. Átütötte a vízvezetékeket.
Az elektromos vezetékek lángra kaptak. Kész katasztrófa!
Loba!
Még te vagy felháborodva?
Dühös vagy?
El akartam tüntetni a faladról a farkat. Baleset volt.
Erre visszadugsz az egészségközpontba.
Számodra eldobható vagyok. Igazad van. Nem tudok visszailleszkedni.
- Nem bírom tovább. - Kérlek, ne játszd az áldozatot!
Nincs kedvem egy számokból álló szívvel dumálni.
Mit mondtál?
Semmid nincs, csak ez az...
"Adj kettőt, négyet, hatot, zárjuk le nyolcnál!"
Kaparhatnám napestig, akkor sem találnék ott semmi mást.
Csak ez van ott.
- Mit mondtál? - Hallottad.
Hogy számok vannak a szívemben?
Igen. De van tovább is.
A szíved kemény és hideg, akár egy kő.
Könnyen feladod. Nem szeretsz küzdeni.
Na, ez lesz? Visszaviszel az egészségközpontba?
Neked meg mi bajod? Elvesztetted az emlékezeted?
Elfelejtetted, miket éltünk át, amikor melletted álltam?
Tíz éven át egyedül neveltem Emát a problémáid miatt!
Mindig számíthattál rám.
Felajánlom a lakásom, hogy talpra tudj állni,
hat évvel azután, hogy elváltunk.
Felgyújtod a lakást, és azt mondod, hogy számok vannak a szívem helyén!
Ki vesztette el az emlékezetét?
Nem emlékszel, hogy 12 éves koráig én neveltem Emát,
mert te a tőzsdén voltál?
Nem emlékszel, hogy akkor jól voltam?
Igen, azóta nehezebb lett!
Mert én pszichiátriai beteg vagyok, ami számodra nem újdonság!
Az elejétől fogva tudtad!
Nem voltam ott, mert súlyos gondjaim voltak!
Bárcsak sosem lettek volna!
Nem egyedül nevelted, közösen tettük!
Amióta ismertelek, szerettelek.
Úgy szerettelek, ahogy soha, senki mást.
De nem megy.
Te és én... Ez nehéz ügy. Hiába próbálkozom, sose működik.
Szerinted én nem szerettelek?
Tényleg ezt gondolod?
Nem veszed észre, mi mindent tettem életem során, hogy működjön a dolog?
Ne hidd, hogy könnyű a helyzetem! Ne hidd, hogy ez számomra ideális!
Irtó nehéz olyasvalakivel lenni, mint te!
De sokkal nehezebb magamat elviselni!
Ne haragudj!
Te ne haragudj!
Minden rendben lesz.
A szavamat adtam.
Már nincs sok hátra, Loba.
Menjünk haza!
Várj!
Feldúlt vagyok.
- Ne, Loba, ne itt! - Ne?
- Ne itt, Loba. - Hadd vezessek!
Kérlek! Szükségem van rá.
Szükségem van a vezetésre, arra...
hogy érezzek. Vezetnem kell.
Hadd vezessek, kérlek!
Lassíts, Loba!
Egy kicsit lassíts, kérlek!
Óvatosan!
Kérlek, fékezz!
Fékezz már, Loba!
Lassabban!
Loba!
Már csak ez hiányzott!
- Ne szórakozz velem! - Nyugi!
- Hogy nyugodjak le? - Bízd rám!
Istenem, erre mi szükség volt?
- Jó estét! - Jó estét!
Tudja, hogy őrült módjára vezetett?
- Igen. - Jogosítványt és forgalmit.
Elnézést, biztos úr!
- Hadnagy. - Igen, elnézést, hadnagy úr, csak...
egy komoly problémával próbálunk megküzdeni éppen.
A férjem komoly pszichiátriai betegségben szenved.
Úton vagyunk az egészségközpont felé.
Értem. Jogosítványt és forgalmit!
Nem, ön nem érti.
A férjemnek rohama van!
Nagyon durva rohama.
A csinos pöcsöm csak nem csitul.
- Tessék? - A csinos pöcsöm csak nem csitul.
Csírázó csöcsöm csukódik rá a falon, ami egyre csak nő.
Csinos kis pöcsöm!
Csinos kis pöcsömet akarom! Csinos kis pöcsömet akarom!
Csinos kis pöcsét akarja! Mennem kell!
Menjen! Vigye! Menjen csak!
Van egy 6-14-esünk, egy férfi...
"Csinos pöcsöm!"
Nem tudatosan csináltam. Gondolkodás nélkül nyomtam. Az arca...
Sosem fogom elfelejteni, milyen arcot vágott.
- Van még valami. - Megjöttetek?
- Igen. - Mi történt?
Majd elmondom.
- Min nevettek? - Várj csak, míg meghallod a sztorit!
Nem olyan nagy sztori.
- Ne fújd fel! - El se hiszed, mit csinált apád!
Figyelj! Nyugodj meg, holnap mindent rendbe hoznak.
Én mindig nyugodt vagyok. Miért kérsz meg rá külön?
Elég durva helyzet volt amúgy. Halló!
Várj!
Ki az az Elías?
Luxusbusszal jöttem.
Két órát utaztam.
De el akartam mondani, hogy nekem is van lakásom.
Ha valami gond lenne a tesóddal, nyugodtan jöhetsz hozzám.
Nem állok készen rá, hogy egyedül éljek.
Más se hiányozna!
Köszönöm, Eli.
Milyen rendes!
Egészen megindító ez a gesztus.
De miért nem telefonált?
Idejött este 11-kor, hogy ezt elmondja?
Igen.
Ezért, és szeretetért.
Szeretetért?
Tudom, hogy nem bánik jól vele. Az arcára van írva, milyen rideg.
Hát...
- A ma este elég... nehéz volt. - Kellemes.
Szóval...
Én megyek és lefekszem. Megyünk lefeküdni. Szóval...
Elías, drágám, még látjuk egymást, Isten tudja, mikor.
- Kellemes utat! - Elnézést!
Szívességet kérnék tőletek.
Farkaséhes vagyok. Reggel tíz óta nem ettem.
Itt maradhatok?
- Igen. - Nem.
Hogyhogy nem? De.
A lakás otthonos, de nincs plusz szobám. Nincs hely.
De, van. Aludhat a kanapén.
- Nem, benne van a protokollban. - Nincsen.
- De, benne van. - Dehogy van!
Most raktam bele. Benne van. Idegenek nem alhatnak a lakásomban.
De itt akarok maradni.
- Megfelel. - Túltárgyalva.
Itt maradsz éjszakára, Elías. Hogyne maradnál itt?
Tudod, ezt minek hívják? Szolidaritásnak.
Adsz valamit, amire neki szüksége van.
- Köszönöm. - Készítek valami kaját.
Mi van?
Jó éjt!
Jó éjt! Aludjon jól!
Tessék! Tudom, hogy fázós vagy.
- Szeretlek. - Én is téged.
Holnap reggelizünk?
- Persze. - Croissant-t, mint azelőtt.
- Jó, majd felébresztelek. - De édeset.
- Jó. Na, aludj jól! - Szia!
Turbó!
A rohadt életbe! Mi a francot akarsz?
Mennem kell.
- Hová? - Az egészségközpontba.
- Miért? - Mégsem felel meg.
- És miért nem mentél el korábban? - Mert megfelelt.
- Nem osonhatsz be a szobámba! - Elnézésedet kérem, Turbó úr!
Hajnali fél öt van.
- Két-három óra múlva elmész. - Nem, Turbó úr, mennem kell.
Halaszthatatlan dolgaim vannak. Adna 3000 pesót az utazásra?
Vegyél dollárt! Én tartom az árát.
Oké.
Később hívlak.
Turbó! Beszélhetnénk? Egy perc az egész.
- Nincs mit mondanom számodra. - Tisztázni akarom a dolgot.
Tisztázni akarod a dolgokat? Kezdd azzal, hogy visszaadod a pénzem!
Amiről Loba beszélt az étteremben, az sosem történt meg.
- Nem hívtad fel? - Esküszöm, nem.
A barátnőm ki van akadva. Nem válaszol a hívásaimra.
Magasról teszek rá, mi van a barátnőddel, Kopasz!
- Soha többé ne keress! - Turbó...
Turbó!
Szia!
- Szia! Mizujs? - Hogy vagy? Parancsolj!
Helyezd magad kényelembe! Gyere! Üdvözöllek a nappalimban!
Egészségedre!
De mi ez az egész?
Főzögettem.
- Főztél? - Igen, reggel tíz óta.
- Honnan rendelted? - Ne már!
Ne sérts meg! Nem rendeltem sehonnan.
Megnéztem a recepteket, meg minden.
Meg szeretném köszönni neked.
Azért csináltam, mert...
annyi mindent adtál ez idő alatt.
A lakásodat.
Gyengédséget.
A teljes támogatásodat.
Ami azóta sem szűnt meg.
Ha látnád az arcod!
Na, ülj le!
Mivel akarsz kezdeni? Minden isteni.
Ez a sok minden, amit mondtál...
hogy neked adtam...
azt Emáért tettem.
Érted tettem.
És magamért is.
Erre nem számítottam.
Magadért miért?
Szerettél volna velem lenni?
Ne kövessünk el hibát.
Az mi lenne számodra?
Az, hogy mi...
így vagyunk...
és lángra lobban.
Közted és köztem mindig megvolt...
a szikra.
Ó! Miért kellett szikrát mondanod?
Mi van? Mindig nagyon kívántuk egymást.
Hihetetlen, hogy mi történt!
Elmegyek, és mire visszajövök, a pali azt mondja, hogy "szikra".
- Jó, úgy értem... - Ki ne mondd újra!
Nekem tetszik, ami van.
Ez...
Te dadogsz!
Nem hiszem el! Ne!
Te dadogsz! Behalok!
Ez nagyon édes.
Hol van a közel-keleti vacsora?
Pontosan tudja, miről beszélek.
Felküldték a lifttel, és ellopta a terrorista neje vagy exneje.
- Ne, ne! - Ott az én közel-keleti kajám!
- Adja vissza! - Nem törhetnek csak így be hozzám!
- Enyém! - Enyém!
- Miénk!
- Ez a börek az enyém. - Ez a falafel az enyém.
- Ez a tekercs az enyém. - Ez a "fatay" az enyém. És ez is.
És ez a varenyiki is. Ellopta őket, amiért feljelentem önt.
Mert ez az épület dugig van rakva kamerákkal.
Rohadék!
Hová süllyed ez a társasház! Hihetetlen!
Megkérem, hogy többé ne köszönjön, Martino úr! Kérem!
- Neveletlen! - Arcátlan!
- Drogfüggők! - Tolvajok!
- Terroristák! - Antiszemiták!
Antiszemiták!
- Van nyugtatód? - Ne kérdezd folyton! Nincs egy se.
Adriana, kérlek!
Mit csinálsz?
Loba, mit csináltál?
Megmagyarázom. Esküszöm, hogy főzni akartam!
Tényleg. Elmentem bevásárolni.
De egyszer csak kinyílik a liftajtó,
és ott a közel-keleti kaja.
Az étel csalogatott: "Egyél meg! Egyél meg!"
Mint egyfajta varázslat, valami mennyei csoda, és...
Aki kapja, marja.
Ez az! Ez az!
- Anya? Apa? - Mi történt?
Milyen kínos!
- Pfúj! - Milyen kínos!
Milyen kínos!
- Nem gond. - De, gond, te hülye!
Nem vagytok éhesek, kicsim?
- Kértek egy kis maradék tabulét? - Elment az étvágyam. Menjünk!
Jó étvágyat! Szia!
Nem hiszem el!
- Milyen kínos! - Nincs semmi baj.
Milyen kínos!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Jól haladsz.
Ugye? Még nincs kész. De jól haladok vele.
- Reggeliztél már? - Csak ezt a kávét ittam eddig.
És te?
- Most keltem fel. - Igaz.
Loba...
Ami az éjjel történt...
Nagyon jó volt.
De nem akarlak összezavarni se téged, se magamat.
Ne aggódj! Nem akarlak összezavarni.
Nem kell lábujjhegyen járnod. Nyugi!
Ráadásul amikor össze vagy zavarodva, kiszámíthatatlanná válsz.
Ha szeretnéd, felgyorsíthatjuk a dolgot.
Felhívom a tesómat és elmegyek. Ennyi.
Egyáltalán nem gond. Összekapom a cuccaim és elmegyek.
- Szerinted ezt akarom? - Hát nem? Akkor félreértettelek.
- Mit szeretnél? - Szerettem volna megosztani veled...
Nem találok szavakat...
A helyzet az... mindegy. Ezt semmiképp nem akarom.
Amikor beszélsz a tesóddal a lakásról, ő mit szokott mondani?
Figyelj!
Egyetlen dolgot akarok jelenleg. Hogy egyenes emberek vegyenek körül.
Őszinteségre vágyom. El akarsz küldeni? Elmegyek!
Azt akarod, hogy maradjak? Maradok. Ennyi, nincs gond. Mit akarsz?
Először is, nem akarok vitatkozni.
Csak próbáltam megágyazni...
a beszélgetésnek.
Ezt nem akarom tovább hallgatni.
- Jó reggelt! - Szia, életem.
- Mi történt? - Vitatkoztam anyáddal.
Maradj vele! Ne hagyd egyedül!
Szia!
- Anya! - Be kell vennem a gyógyszereimet.
Muszáj. Mondhatni, vészhelyzet.
Anya!
- Mi a baj? - Nem láttad a gyógyszereimet?
- Nem, de segítek megkeresni. - Be kell vennem őket.
Sürgősen be kell vennem a gyógyszereimet.
Hová rakhattam? Úgy emlékszem, ide valahova.
- Mikor vetted be őket utoljára? - Nem tudom. Nem emlékszem.
- Ki lopott meg? - Senki.
Miért vették el?
Hisz tudják, hogy be kell vennem! Szükségem van rájuk!
Anya!
- Miért vették el? - Nyugodj meg!
- Hol vannak? - Anya!
- Vajon hová raktam el? - Anya!
- Hová rakhattam? - Anya!
Nyugodj meg!
Itt vagyok.
Anya...
Figyelj rám!
Megvan a recept a telefonomon.
Elszaladok a gyógyszertárba és tíz perc alatt itt is vagyok.
Oké?
Jó. Mindjárt jövök.
- Drágám, mi az? - Apa, nem találom anyát sehol.
Máris indulok.
- Mondom, mi legyen! - Mi?
- Te menj arra, én pedig erre! Jó? - Jó.
Hívott már valaki segítséget?
A közelben laksz? Hívjunk fel valakit?
- Elnézést! - Egyedül vagy?
Velem van. Elnézést!
- Hagyjuk fellélegezni! - Loba!
Itt vagyok, Loba.
Nézz rám! Itt vagyok.
Mehetünk?
Jól van, Andrea, mondd el, mi történt!
Aludtunk, és...
elfelejtettem bevenni a gyógyszerem.
Aludtatok?
Jó, szexeltünk.
Később, amikor felébredtem, csak néztem őt az ágyban,
és úgy éreztem, egyedül akar felébredni.
Így érezted?
Hogy ő akart egyedül ébredni? Vagy hogy te akartál egyedül ébredni?
Én.
Aztán egy nagyon furcsa beszélgetésünk volt,
és... felhívtam a tesómat. Azt mondta, nem tud segíteni lakásügyben.
Kimentem a lakásból, és...
másra nem emlékszem.
Részedről rendben van, ha behívjuk Turbót?
Turbó!
Szóval, mi történt, Turbó?
Loba már elmondta, mi történt.
De én szeretném hallani az ön verziját is.
Szerintem hibát követtünk el. Olyat tettünk, amit nem kellett volna.
Tehát Andrea percepciója helyes.
Közösültek.
Együtt aludtak.
- És reggelre megbánta. - Nem.
Akkor miért mondta,
hogy olyat tettek, amit nem kellett volna?
Azt arra értettem, ami történt. De nem bántam meg.
Igen, felfokozott érzelmi állapotban voltam.
Hibát követtem el, belátom. Felkeltem, és...
rosszul fejeztem ki magam.
Volt egy szó, amit használtam. Azt mondtam, hogy...
Csak mellékesen megkérdeztem valamit
a testvéréről,
akit mindig egy ökörnek tartottam.
Tudtam, hogy nem adja oda a lakását.
Én felajánlottam, hogy bérelek egy lakást Lobának.
Elmondtam neki háromszor, de nem akarja.
- Mindig ezt csinálja. - Hadd fejezzem be!
Amióta ismerem, ezt csinálja.
Az ember kérdez tőle valamit, és valami egész mással válaszol.
Problémái vannak. Nem tudja kifejezni magát.
Fecseg, úgy kell kibogozni, mit mond.
És néha nem sikerül. Ráadásul szerinte mindenre a pénz a megoldás.
De nincs szükségem arra, hogy lakást bérelj nekem!
A barátom, Elías elszállásol.
Ezek azok, amiket nem bírok elviselni.
Eszembe juttatják azt, amit átéltem. Ez ijesztő számomra.
Ijesztő? Beszéljünk arról, ami megijeszt veled kapcsolatban?
Ötvenéves létére makett autókat gyűjt!
És senkit nem érdekel!
Kérlek, üljünk vissza és beszélgessünk tovább!
Kérlek!
Mi köze van a makett autóimnak ehhez a beszélgetéshez? Nem értem.
Elmondtam, Liliana, amikor találkoztunk, hogy...
ez nehéz lesz.
Sok minden történt,
de amikor olyasmi történik, aminek köze van az őrültséghez, én...
- Nem direkt csinálom. - Tudom.
- Most rólam van szó. Nem figyelsz? - Csak el akartam mondani.
Jó. Amikor átlép egy határt, amikor fékeveszetté válik, az fáj.
Jó, de mi az, amit valójában érez?
Hogy nem tudja irányítani őt? Vagy hogy elveszti az irányítást?
Nagyon felzaklat.
Elszomorodom attól, amit látok.
Rendkívül fáj, hogy nem tudok
ott lenni, segíteni...
valakin, akit szeretek.
Vagy akit nagyon szerettem.
Akit szeretett, vagy akit szeret?
Mi az?
- Mi az? - Feltett neked egy kérdést.
Mindkettőnktől kérdezi.
Nem, tőled kérdezi.
- Tőlem? - Igen.
Öntől, Turbó. Szerette, vagy szereti?
A szerelem nem múlik el egyik napról a másikra.
Az elmúlt évek alatt
sok mindent elveszítettem.
Például?
Elveszítettelek téged.
Jó, ez kezd érdekessé válni.
Amikor választunk magunknak valakit,
az egész személyt választjuk, a jó és a rossz tulajdonságaival együtt.
Nekem úgy tűnik, Turbó, hogy talán nem tudja elfogadni Andreát teljesen.
- De, elfogadom őt. - Nem.
- De. - Nem, az elfogadás az más. Én...
ilyen vagyok.
És mindig ilyen leszek.
Ami történt, az máskor is megtörténhet.
És amikor együtt vagyok valakivel,
azt akarom, hogy szeressen, de ne annak ellenére,
hogy én vagyok Andrea Lobato,
hanem azért, mert én vagyok Andrea Lobato.
De ne aggódj! Soha nem leszek képes együtt lenni senki mással.
Ez eszedbe se jusson!
Mindketten alkalmasok vagytok rá, hogy együtt legyetek valakivel.
De előbb el kell engednetek a másikat.
Helyet kell csinálnotok.
Váljatok el!
Mi már hat éve elváltunk.
Ez igaz.
Hat éve elkezdtetek elválni.
Viszont ma pontot tesztek az elválás végére.
Mondhatok még valamit?
Ezt olyanként mondom, aki sokat foglalkozott
a párkapcsolatokkal és a mentális egészséggel.
Óriási probléma az, hogy valaki nem tudja leküzdeni az őrültséget.
De az is, hogy valaki nem tud bekapcsolódni az őrültségbe.
Várj!
Várj! Megnézek valamit.
Van törölközőm és lepedőm.
Viszont fazekam nincs. Nem tudok főzni.
- Nincs fazekam. - Nyugi, Elíasnál van minden.
A többit pedig megvesszük mi.
Milyen okos vagy! Imádok vásárolni.
Turbó! Szeretném elmondani, mennyire hálás vagyok.
Nagylelkű és gondoskodó voltál.
Vigyáztál rám a szó minden értelmében.
Távolabb mentél, amikor arra volt szükségem,
és közel jöttél, amikor kellettél.
Gondoskodtál rólam,
és arról, akit a legjobban szeretek, a lányunkról, Emáról.
Megnyitottad előttem a házad ajtaját és a szívedét is.
Türelmes, de állhatatos voltál.
Tudom, hogy te és Ema mindig a közelemben lesztek.
Én is közel leszek.
Életem legjobb része még hátravan, és tudom, hogy számodra is.
- Na? - Szuper, nézd!
Egy rockdalt írok a veszélyeztetett jaguár tiszteletére.
Nem tudtam, hogy veszélyeztetett.
Na jó, tapsot kérek!
Bravó!
- Ki készítette el mindezt? - Hát A Madár.
- Szeretnék tósztot mondani. - Rendben.
- Szeretnék... - Na, mit szeretnél?
Hadd beszéljen, Loba!
- Ismerem már. Szeret locsogni. - Anya, az ő házában élsz.
- Ha nem akarjátok, nem mondok semmit. - Tudjuk, mit fogsz mondani.
- Hogy mennyire szeretsz. - Ezt nem fogom mondani.
- Jó, akkor mit? - Nagyon szeretlek, Loba.
Én nem vagyok a szavak embere.
De szeretném megköszönni azt a bámulatos munkát,
amit az egészségközpontban végzel.
Igyunk rád, Liliana! Gratulálok!
Rád, kislányom.
Tudom, hogy sokat szenvedtél.
Azért, hogy nekünk jobb legyen.
Szeretlek.
Én is téged.
Annyira büszke vagyok
a közösen felnevelt lányunkra!
Nagyon szeretlek,
és a legjobbat kívánom neked.
Bocsi, szeretnék mondani még két dolgot.
- Jó. - Egy szavadat sem hiszem.
Hiányzott belőle az igazság, az őszinteség, a lélek.
- Nem érintett meg. - Oké.
De meg kell hagyni,
hogy hálás vagyok mindazért, amit tettél a nőért, akit szeretek.
És Andrea, tudod, mennyire szeretlek.
Nagyon boldog vagyok,
hogy visszailleszkedsz a társadalomba.
Jól van.
Elég a csacsogásból.
Szerintem, amit keresni fogok
mostantól kezdve,
az az egyensúly.
Hogy egyensúlyban tudjak maradni,
mint mások.
Habár néha ez nekem nehezebb, mint a legtöbb embernek.
De erről szól ez az egész, nem? Hogy egyensúlyban maradjunk.
- Egészség! - Egészség!
Egészség!
Madár! Vágd fel a pizzát! Gyerünk!
Óvatosan! Kettő dobozban törékeny dolgok vannak.
- Óvatosan! - Igen, legyen óvatos!
Igen, arra a dobozra figyeljen!
Meg is vagyunk.
- Elviszem Fütyit. - Köszi.
- Bocsi! - Persze, menj csak!
- 8.30-ra jövök, és közösen főzünk. - Így van, szívem.
Szeretlek. Szia.
- Szia, drágám, majd hívlak. - Jól van.
- Mi van? - Mi van?
Nem tudom. Akarsz mondani valamit?
Szeretném megköszönni mindazt, amit együtt éltünk át Emával.
Jót tett nekem.
- Ha kellek, csak szólnod kell! - Tudom.
Én is mondani akarok valamit.
Köszönöm a segítségedet és a szeretetedet.
Ma kezdődnek a legjobb dolgok Mint egy felszálló galamb
Ebben biztos vagyok Szinte már dadogok, meg makogok
Ha fáradtnak, magányosnak érzed magad Ugorj be és a virslid megdagad!
Na jó, hát ennyi.
Menj nyugodtan!
Magyar szöveg: Solymosi Lukács Iyuno