Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Dă-mi un preţ mai bun. - Mereu îţi dau.
- Doar un pic. - Nu pot.
- Nu am bani. - Eşti un plângăcios.
- Doar un pic. - Niciun pic.
- Te rog! - Nu-mi cere asta.
- Dă-mi un preţ mai bun. - Mereu îţi dau.
- Cumpăr mereu de la tine. - Gata!
- Haide! - Eşti un ghimpe în coaste.
- Pleacă de-aici! - Bine.
- Alo! Nu, e prea devreme. - Cere-i lui Turbo să facă 3,5.
- O să-i cer. - Eu aduc bani în fiecare lună.
- Vorbim mai târziu. - Juancho, ascultă-mă.
Vorbim mai târziu. O să-ţi povestesc totul. Nu acum.
Dacă îl laşi trei luni, îţi dau 4.
5? Du-te de-aici. Unde primeşti 5?
Vorbim diseară. Pa!
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
Mă bate Marta la cap. Vrea 3,5.
Bine, dă-i. Fă-mi o favoare.
Sună-l pe Chelios şi întreabă-l când o să-mi dea înapoi banii.
- Să-l sun eu? - Îţi cer să-mi faci o favoare.
Pleci deja?
Dacă ţi-aş spune unde mă duc, nu m-ai crede.
După cum ştiţi, psihiatria modernă înclină spre externalizare.
Nu pot vorbi acum. E agitaţie pe pieţe.
Dacă poţi obţine un 6, ia-l.
Îmi cer scuze.
Nicio problemă.
Consider că Andrea poate pleca.
Dar, pentru că nu are un cerc familial larg,
singurul lucru la care mă pot gândi e ca ea
să facă trecerea dintre a sta cu noi
şi reintegrarea în societate cu dv., în casa dv.
Ar fi doar o lună.
Situaţia ei locativă nu e o problemă. Fratele ei are o locuinţă.
Şi există nişte economii, nu?
Da, poate. Ema mi-a spus despre planul dv.
Nu mă consider...
Cum să spun... Cel care poate pune acest plan în aplicare.
Trec printr-un moment delicat în viaţă, cu multe...
Un minut, vă rog.
Nu pot vorbi acum. Te sun în 17 minute.
- E greu să comunicăm aşa. - Cu tot respectul, dnă doctor.
Nu aş lua-o nici pentru două ore. O lună e de neimaginat.
Credeţi că e sănătos, din punct de vedere terapeutic,
să vină şi să locuiască cu mine, fostul ei soţ?
Ne-am separat acum şase ani.
Nu am mai văzut-o de trei ani. Relaţia mea cu ea era foarte...
Nu vreau să recidiveze.
Turbo, nu suntem aici pentru a discuta situaţia perfectă sau ideală.
Vorbim despre ce e posibil.
Pentru ea, să fie într-un loc cunoscut,
cu cei dragi, cu fiica ei, persoana pe care o iubeşte cel mai mult,
în acest moment, e aur curat.
E vorba de 30 de zile. Atât.
Are intonaţie?
Poftim?
Vorbeşte cu intonaţie?
Da, aş zice că da.
- Care e starea ei? - Nu înţeleg.
Scuze, am vrut să spun... care e diagnosticul.
Diagnosticul. Nu pun mare preţ pe diagnostice.
Dacă vreţi să-i daţi un nume, aş zice că Andrea
are o structură psihotică, cu schimbări de dispoziţie.
Unii ar numi-o structură schizoafectivă,
iar aceasta are o simptomatologie complexă.
Presupune abateri metonimice, hipersexualitate, când e supărată,
greutăţi în adaptare...
Şi vreţi s-o iau la mine acasă?
Îmi pare rău, e complicat.
Staţi liniştit, va pleca de aici cu un tratament medicamentos adecvat
şi cu susţinerea dv. emoţională.
Ştiu că au trecut trei ani de când n-aţi mai văzut-o.
Vreţi s-o vedeţi acum?
Loba!
Turbo!
- Ai venit. - Mi-a spus Ema.
- Ema... - Ce mai faci?
Grozav.
Psihiatra ţi-a spus planul?
Da.
Îmi place. Sună bine. Sunt de acord.
Dar nu ştiu dacă pot s-o fac.
Trebuie să mă gândesc un pic.
E în regulă. Sunt de acord.
- Mi-au spus că eşti mai bine. - Sunt mai bine.
Mă bucur pentru tine, Loba.
Ştiu.
Ce e în caietul ăla?
Cântece. Aproape că nu mai sunt violentă. Vrei cafea?
Ema mi-a zis că te-ai lăsat de fumat. Grozav. Mă bucur. Felicitări!
De acord, gândeşte-te.
E o idee nebunească. Şi eu aş ezita. E înfricoşător şi pentru mine.
Dar, mai presus de toate, vreau să-ţi mulţumesc că ai venit.
Scuze, scuze, scuze...
O să fac lucrurile aşa cum trebuie.
Nu ar trebui să fiu dramatică, nu ar trebui să vorbesc doar despre mine.
E greu.
Ţinem legătura.
Pot să te rog să ne îmbrăţişăm? Nu vreau să pun presiune,
dar nu te-am văzut de trei-patru ani. Apropo, ai îmbătrânit.
Sunt de acord că ar trebui să te mai gândeşti.
Am scris o strofă despre frica de lumea exterioară, dar o s-o depăşesc.
Mai presus de toate, vreau să-ţi mulţumesc că ai venit.
Dacă nu vrei să mă îmbrăţişezi, înţeleg. Vreau să-ţi mulţumesc... că ai venit.
Bineînţeles că te îmbrăţişez.
Aşa, Lobita. Suntem bine.
Ţinem legătura.
Nu ştiu dacă sunt capabil. Nu cred că e o decizie bună.
- Nu crezi că e o decizie bună. - Te rog, nu plânge!
E o decizie proastă dacă plâng.
- Înţelege că e greu pentru mine. - Nu, nu te înţeleg!
Timp de trei ani, am avut grijă singură de mama.
Nu ţi-am cerut niciodată nimic. Îţi cer doar 30 de zile.
Ema!
- Ema! - Ce? Ce vrei?
Cred că planurile tale pentru mama ta sunt grozave.
M-am gândit la ceva. Să vedem ce părere ai.
Poate să stea aici cât are nevoie.
O să plec eu în altă parte.
Nu ai înţeles nimic.
Mi-ai spus că, deşi sunteţi separaţi, suntem încă o familie.
Stai liniştit.
O să am eu grijă de mama.
Mi se rupe inima s-o văd pe Ema aşa.
Nu te păcăli singur, mincinosule.
- Ştiam că nu trebuie să-ţi spun. - Dar mi-ai spus. De ce ai face asta?
- Pentru Ema, e mama ei. - Haide... De ce ai face-o?
Am un dormitor în plus. Poate să stea acolo.
O iubesc pe Loba. Dar situaţia se va complica.
- Dolarul creşte. - Creşte cu doi dolari.
Nu are pe nimeni. Familia care i-a rămas e un dezastru.
Dolar, schimb valutar, real, schimb valutar.
Ce cauţi aici?
30 de zile.
Nici măcar una în plus...
Nici măcar una în minus.
Mulţumesc, tată.
Ştiu că faci asta pentru mine,
dar o să-ţi facă şi ţie bine.
- Cum a fost? - Bine.
30 DE NOPŢI CU FOSTUL PARTENER
Nu, nu vă apropiaţi de mine.
Nu vreau să mă emoţionez sau să vorbesc în public.
- E în regulă. - O să ne fie dor de tine.
- Te iubim. Mai stai o zi. - Unde te duci?
E în regulă.
Spune ce simţi.
Simt...
- Ce simt? - Da.
Simt multă dragoste pentru tine, Liliana.
- Şi eu te iubesc mult, Loba. - Şi pe tine te iubesc.
Pe tine nu te iubesc. Nu te-am iubit niciodată.
Uneori se întâmplă. Nici pe tine nu te iubesc.
Şi... Simt multe.
- Te iubesc foarte mult, Elías. - Şi eu te iubesc, Loba.
Cu fiecare zi care trece, o să-mi fie şi mai dor de tine.
Vino, vreau să vorbesc cu tine.
Calmează-te.
- Ce s-a întâmplat? - Nu s-a întâmplat nimic.
- De ce plânge? - Este emoţionată.
Îşi ia la revedere de la oamenii care au fost cu ea tot timpul ăsta.
E natural să plângem. E sănătos.
Sunt situaţii care...
Mă copleşesc un pic.
Dar ce te sperie? Faptul că plânge?
- Nu. Mă sperie toate situaţiile. - Trebuie să alegi.
Ori o iei, ori o laşi.
Te iubesc, Loba.
Îmi pare rău că am plâns. Sunt situaţii greu de gestionat.
Oamenii ăştia fac parte din mine.
Ce se întâmplă?
- Mergem? - Da, să mergem.
Ajută-mă!
Loba!
Salut, Turbo! Fii atent ce am aflat. Cheliosul s-a dus la Cancun.
Nu mai vorbi la telefon, fiu de curvă!
Care e problema ta, misogin tâmpit?
Fraier laş! Nenorocitule!
Au o fixaţie cu prostituţia şi cu fiii.
Incredibil!
- E doar o figură de stil, Loba. - O figură de stil enervantă.
În plus, avea dreptate. Conduceai, te uitai în telefon...
Nu te-ai uitat în oglinzi nici măcar o dată.
Te gândeşti mereu la altceva.
Să mergem!
Haide...
Stai liniştită, mai sunt câţiva metri.
Vino înapoi!
Bună, mamă!
Bună!
- Intră. - Bine ai venit, mamă!
Intră, Loba! Intră!
- Încă îţi plac maşinuţele de jucărie. - Poftim?
Îi duc lucrurile în dormitor.
De cât timp locuieşti aici?
De când ai plecat în Tibet. Nu mai ştii?
Da, Tibet, Lama. Cum să uit?
Uşor!
Fir-ar să fie! Nu-mi face asta.
Haide, Loba, las-o acolo!
Te-am păcălit.
Vino, te conduc în dormitor.
- Pe aici? - Da.
Intră, Loba, intră!
Vino!
Aici o să dorm?
Da. L-a pregătit Ema, ca să te simţi comod. De ce?
Dacă tu ai veni la mine acasă, ţi-aş da dormitorul principal. Bine.
Loba...
- Glumesc. - Bine. Fă-te comodă şi...
- Ne vedem mai târziu. - Da, mulţumesc.
Cu plăcere!
M-am gândit la ceva.
Am scris ăsta ca reintegrarea ta în casă
să fie cât mai plăcută.
- Citeşte. - Ce e?
Un protocol de coabitare.
Lucruri pe care nu le poţi face în acest apartament.
Dacă eşti drăguţă.
- "Fără zgomote deranjante." Ciudat. - E foarte important.
"Nu rupe şi nu arunca nimic." Cum adică?
Cine mă crezi? De ce aş face asta?
E doar un ghid.
Nu lua totul literal. Dar e foarte important.
Dacă vrei,
poţi să-l pui aici,
ca să-l vezi mereu.
Ce părere ai?
- Bine. - Bine.
Fă-te comodă...
Şi apoi mâncăm. Bine?
Da. Mulţumesc!
Cu plăcere!
Spune cum a fost.
Era mică, avea şase ani. Era o serbare la şcoală.
Sărmana!
Ai cântat foarte frumos şi, când ai terminat,
nu-mi venea să cred. "Aplauze", am zis.
Şi ţi-am spus: "Bis, bis!"
Eram în clasa întâi, mamă. Mi s-a făcut ruşine.
- M-au terorizat toată şcoala. - Ştii de ce?
Din invidie, pentru că ai o voce impresionantă.
Doar că nu te-ai aventurat în "pornodecime", ca mine.
Ce sunt acelea "pornodecime"?
Strofe de zece versuri, cu o rimă specială.
Elías face muzica, iar eu le cânt.
- Îmi plac vulgarităţile care rimează. - "Pornodecime"?
Calmează-te, nu voi spune niciuna.
Nu trebuie să mă agit, să vorbesc mult despre mine
sau să numesc fiecare obiect pe care îl văd. Sunt bine.
Aş vrea să ţin un toast...
Pentru tine, fata mea, pentru că ai gătit pentru noi.
Ema, e foarte bun. Mulţumesc!
Pentru tine, Loba.
Şi pentru cerinţa Lilianei.
O să-ţi reiei viaţa,
iar, într-o lună, vei locui singură.
- Noroc! - Noroc!
Nu ştiu dacă vreau să locuiesc singură.
În fine, stai liniştită. Voi fi alături de tine.
Cum e la serviciu, Turbo? E bine?
Da, e bine. Lucrez de la nouă la şase, în fiecare zi.
- Nu ştii ce stresat este. - A fost mereu stresat.
Dar aveam o metodă, pe vremuri, de a opri motorul.
Nu sunt sigură că vreau să ştiu ce metodă aveai.
Eşti mare, poţi să afli.
- Se numea "motofelaţie". - Nu.
Şi mai era o metodă care mergea şi mai departe, "mastur".
Bine. Gata, cina s-a terminat.
Mamă, am multe haine care ţi s-ar potrivi.
Sunt acolo. Vrei să le probezi? Sunt vintage.
De ce? Am adus multe haine.
Pentru că o să arăţi bine în ele.
Sunt fericită doar că sunt aici, cu tine, pentru puţin timp.
Şi eu sunt fericită că eşti aici.
- Mi-a fost dor de tine. Ştii? - Da, ştiu.
- Eşti foarte drăguţă. Serios. - Ţi se pare?
Da!
Mamă, te rog, vreau ca tata să audă o "pornodecimă".
- Nu, nu vrei. - Haide, te rog!
Nu, nu vreau. Pentru mine, cuvântul "pornodecimă" e.... Dă-mi un cuţit.
A fost mereu foarte pudic.
- Nu sunt pudic. - Eşti foarte pudic.
După tine, înjurăturile pot fi spuse doar între băieţi.
Nu desconsidera "pornodecimele" mele. Liliana a zis că îmi pot aduce o slujbă.
În plus, aşa mă exprim eu. Investesc mult în ele.
Pot să fac şi rime normale.
Pentru că sunteţi amândoi aici, vreau să vă spun că am un iubit.
Cum e?
E bucătar. Aproape. Încă învaţă.
Lucrează la restaurantul unchiului lui. E grozav.
Cum ai putut să nu-mi spui?
- Îţi spun acum, tată. - Cum îl cheamă?
I se spune "Pasăre".
Nu începe cu glumele. Bine?
- Nu m-ai lăsat să vorbesc. - Pentru că te cunosc.
Ai zis "Pasăre", dar care e numele lui?
Nu-mi vine să cred.
De ce plângi? Calmează-te. Doar are un iubit, nu se mărită.
Nu de asta plâng. Crema de zahăr ars m-a făcut să plâng.
E minunată.
Crema de zahăr ars e minunată. Eu...
Vreau să vă mulţumesc pentru efortul din următoarele 40 de zile.
30 de zile.
- Eu ce-am zis? - 40.
- Facem o poză de familie? - Da, sigur.
- Mamă! - Da!
Vino mai aproape.
De la început. Să-i dăm drumul!
Probleme mentale, Îi rănesc pe cei dragi.
Sunt o nebună periculoasă, pentru că fac totul greşit.
Am probleme mentale. Celor care nu mă iubesc
şi celor care se tem de mine le trimit această clismă extremă!
Loba! Te rog, închide aia! I-ai cerut voie Emei?
- Vino aici. - Ce faci?
Vino aici. Repet cu formaţia mea.
Ce formaţie?
- Ei. - Ciudaţii din Cartier.
- Ştii ce oră e? - Nu. Ce oră e?
- E trei dimineaţa. - Nu-mi vine să cred. A zburat timpul.
E târziu.
Un minut, scuzaţi-mă.
Ai citit protocolul pe care ţi l-am dat?
Nu, nu am avut timp. Dar o să-l citesc.
- Articolul 5 spune... - E avocat?
Fără zgomote deranjante.
Astea nu sunt zgomote deranjante.
- E un cântec pe care îl facem. - Nu, la ora asta.
- Să ţi-i prezint... - Nu vreau să cunosc pe nimeni.
Tito, Eli, Rober, Marce, Vale, el e Turbo, tatăl Emei.
Bună, Turbo! E foarte drăguţ.
Salută-i.
Eşti o păpuşă? Mişcă mâna!
- Da, e ciudat. - Da.
Aşa!
- Prieteni de la centrul medical... - E prieten cu tine?
Bună seara tuturor!
- Salut! - Bună!
Având în vedere ora, acest eveniment se termină chiar acum.
Mulţumesc frumos!
Cum adică "se termină", dacă abia am început?
- Mă trezesc de dimineaţă. - Am făcut o strofă. Mai avem.
- Încă o oră. - Încă o oră? E aproape patru dimineaţa.
Gata! Doar asta!
- Fir-ar mama ta de... - Nu, tatăl!
Loba!
- Cine ne deranjează la ora asta? - Loba, stai!
Ce se întâmplă, dle Martino? Uitaţi-vă la Cireşel!
Are probleme cu inima. Şi e trei dimineaţa, nu e oră de petreceri.
Îmi cer scuze. Se va rezolva într-un minut.
- Bună! Totul e în regulă? - Tu eşti micuţa cântăreaţă dezaxată.
- De ce "micuţă"? - Am zis eu "micuţă"?
- Parcă am auzit "micuţa cântăreaţă". - Am zis eu asta?
Bine, Adriana, Loba. Haideţi! Se rezolvă în 52 de secunde.
Ideea e, dle Martino, că noi ne trezim la şapte, mergem la serviciu.
Nu sunteţi prea bătrân pentru a face gălăgie la ora asta?
Sincer, vă rog. La ora asta, un om în toată firea... Greu de crezut.
Vă rog!
Îmi cer mii de scuze.
Noapte bună, Adriana!
- Esteban! - Noapte bună!
Adriana... o neînţelegere. Nu se va repeta.
Oameni nebuni...
- Ce energie urâtă au lăsat în urmă! - Loba!
Eu aş vrea ca şederea ta în acest apartament...
Să fie plăcută pentru toată lumea.
Da, şi eu aş vrea asta.
Citeşte protocolul.
- Nu e nimic. - Ai dreptate.
- În această clădire am vecini. - Vecini.
Locuim împreună. Nu poţi cânta la trei dimineaţa. Oamenii se supără.
Perfect, am înţeles.
- Scuze, scuze. - Te rog!
Ce se întâmplă?
Vino să-ţi iei la revedere.
- Loba, nu vreau să-mi iau la revedere. - De la cine să-mi iau la revedere?
De la familia mea. Cum adică "de la cine"?
Tito, Rober, Eli, Marce, Vale, trebuie să ne luăm la revedere.
Vă explic mai târziu. Spune "la revedere".
Unde te duci?
Jorge, Cacho, Nacha, Maca... Noapte bună!
Cine?
- A uitat toate numele. - Cine e Jorge?
- Bine. Pa! - Noapte bună!
Pa, rahat cu ochi!
Bine, îmi pare rău. Mâine, la aceeaşi oră.
- Nu la aceeaşi oră. - Nu. Vorbim mai târziu.
- La aceeaşi oră. - Cum rămâne?
- Pa, Loba! - Pupici, pa!
Te iubim.
Îmi aduc aminte când am venit la muzeu prima oară, să ne uităm la tabloul ăsta.
Aveam cinci ani. M-ai luat de la grădiniţă şi m-ai adus aici.
Apoi am mers să bem o ciocolată caldă acolo unde te ducea bunica.
Ritualul cu muzeul şi cu "Bay Biscuit" era al bunicii tale.
Mă calmează să mă uit la tabloul ăsta. Nu ştiu de ce.
Cred că de-asta am venit în fiecare an.
Mă rog, până când...
Şi pe mine mă linişteşte.
Aş putea să mă uit la el ore întregi.
Am venit de mai multe ori fără tine.
Şi vreau să merg să beau o ciocolată caldă.
- Cu Bay Biscuit. - Da.
Să mergem!
Mă gândeam să plec într-o călătorie cu Pasăre.
Să vizităm Nordul. Să explorăm Salta, Tucumán, Jujuy. Ar fi grozav, nu?
Să luăm motocicleta şi să plecăm.
Apoi am putea merge la Machu Picchu, în Peru, Bolivia.
Nordul e foarte frumos.
Mamă!
- Mamă, ce faci? - Lasă-mă!
Doamne, nu-mi vine să cred! Oamenii aruncă orice.
- Sunt nebuni. - Mamă, te rog, coboară de acolo!
- Pot să folosesc asta! - La ce?
Ia-o. O să mai luăm câteva lucruri.
Pentru acasă? De ce?
Stai! Mamă!
Ce e?
Mamă!
Dacă îi laşi la mine încă trei luni,
îţi dau 4% cu banii ăştia. Bună! Ce mai faceţi?
- Nu mai mult. - Bună!
Ştii de ce? Situaţia... O clipă...
Ce naiba e asta? Ema?
În două secunde, curăţ totul şi le duc de-aici.
Loba, ce sunt lucrurile astea?
Minunăţii găsite pe stradă. Le curăţăm.
După aceea, le punem undeva în casă.
E puţin loc pentru lucrurile mele, dar stai liniştit, le duc eu undeva.
De ce ai adus un pisoar?
Pentru o intervenţie.
Un pisoar folosit? De ce un pisoar?
De ce ai adus un pisoar în casa asta? Scrie în protocol!
Nu scrie.
- Scrie. - Nu, nu scrie.
- Ordinul e în protocol! - Nu e în protocol!
Verifică protocolul.
La naiba! Ce-i asta?
- Ce-i asta? - O altă minunăţie.
- Nu mai vorbesc cu tine. Ema. - Eu...
Dăm afară toate lucrurile astea. Şi câinele.
Săracul! E copleşit. Mă întristează.
E dezgustător. De unde îl ai? Afară!
- Te reclam dacă nu te porţi frumos. - Uite ce a făcut!
Rahat. E doar rahat. Tu nu te răhăţeşti?
- Ba da, dar... - Şi el face la fel.
Să vedem. Dă-te mai încolo, Sculătoare!
- Cum i-ai zis? - Sculătoare.
- Uite ce dotat e! Impresionant. - Doamne, ce i-ai dat de mâncare?
Empanada.
- I-ai dat empanada unui câine? - Tu nu mănânci empanada?
I-am dat empanada. Un câine vagabond ar mânca orice.
- Mi se face rău. Ema, ia-l sau... - Îl iau eu.
- Ce miros! Aruncă-l! - O să-l ia Pasăre.
Ce pasăre?
- Ce pasăre? Iubitul. - Pasăre!
Nu ştii cine e? Trebuie să asculţi. Învaţă să fii un tată mai bun.
Tu îmi spui mie cum să fiu un tată mai bun?
- Bine. - Te rog, Loba, aruncă-l la gunoi!
Pasăre mi-a spus că vrea să vă cunoască.
Am putea lua cina la restaurantul unde lucrează.
- Să vedem. Dacă pot, mergem. - Grozav! Să mergem!
- Ţi-am zis, dacă pot. - Da!
O să-ţi trimit adresa. Ne vedem acolo la 8:30, diseară.
Eu iau câinele. Tu te duci la supermarket.
- Da, mă duc la supermarket. - Da. Pa!
- O să ies. - Să mergem!
- Unde? - La supermarket.
- Nu, mă duc singur. - De ce?
Durează un minut. Mă duc şi mă întorc.
Dar trebuie să ies pe stradă. Trebuie să văd oameni.
Trebuie să mă reintegrez.
Juan, ce s-a întâmplat?
Poftim?
Nu, banii ăia nu sunt pentru un depozit. Nu face nimic.
Fata mea, ai grijă!
Eşti bine, Loba?
Da.
Să mergem!
- Bună! - Bună!
- Ce mai faci? - Bine.
Mă bucur să aud asta.
Bună!
- Bună! - Ce mai faci?
- Bine. - Bună!
Nu m-am prezentat zilele trecute. Eu sunt Adriana.
Ce mai faci?
Numele tău?
Andrea Lobato. Dar îmi spun Loba.
- Loba. - Loba.
Îmi cer scuze pentru noaptea trecută.
- A trecut. - Să uităm ce s-a întâmplat.
Tu şi Loba sunteţi împreună?
Nu, ea e mama Emei.
Ce e?
Nu înţelesesem. Acum înţeleg şi...
Contează pe mine pentru orice ai nevoie.
Sună oricând la uşa mea. Voi fi acolo pentru tine.
Scuze, nu înţeleg. Ce nevoie aş putea avea?
- Nu am nevoie de nimic. - Am vorbit cu Ema.
Ştim prin ce ai trecut.
- Sunt aici pentru tine. - Şi cu ce te ocupi?
- Sunt lucrătoare sexuală. - Poftim?
Cunoscută şi sub denumirea de prostituată.
Uneori, apar şi în filme porno.
Uneori. Dacă apare ocazia.
Credeam că eşti cântăreaţă. Te-am auzit cântând zilele trecute.
Ai dreptate. Cânt.
Dar numai ca exerciţiu pentru gât. Mă ocup cu felaţiile.
- Ce fac este... - Nu, nu face asta.
- Eşti total vulgară! - Loba, te rog!
Tu practici felaţia?
Dacă da, poţi să suni la uşa mea. O să-ţi dau nişte ponturi.
Sunt nişte exerciţii foarte uşoare, pe care le poţi face acasă.
- Există limite, să ştii. - Îmi cer scuze.
Cum ai putut spune asta? De ce naiba râzi?
- Ai făcut ceva foarte violent. - Nu, violenţa e diferită.
E atunci când cineva se uită la tine şi face: "A, a, a." Asta e violenţă.
Ştii ce? Când simt că oamenii mă compătimesc,
mă zbucium mult.
Seara asta e foarte importantă pentru noi.
O să-l cunoaştem pe iubitul Emei.
Ea vrea să ajungem la timp.
O să plecăm de acasă... la opt.
Fix.
- Perfect. - Fix.
Loba!
Ce oră e?
- Opt. - Nu. E opt şi două minute.
Ce e? Nu sunt bine? De ce te uiţi aşa la mine?
Pot să-mi schimb hainele. Spune-mi, şi mă schimb.
Nu, nu... Arăţi... superb.
- Dar... - Da!
Nu te supăra, e doar o sugestie.
- Da, spune ce ai de spus. - Din punctul meu de vedere...
Mai puţin accent pe buze.
Bineînţeles! E prea mult.
- Îmi dai voie? - Da.
Sunt foarte emoţionată.
Mi-e teamă că voi strica seara.
O să mă ajuţi?
Bineînţeles.
Linişteşte-te. Putem face aşa, dacă vrei.
Dacă spui ceva deplasat,
eu mă uit la tine
şi fac aşa.
- Apoi, tu... - Excelent, perfect!
- E bine aşa? - Da.
E o seară importantă.
Mergem?
- Relaxează-te, mamă. Arăţi bine. - Mulţumesc, draga mea.
- Arăţi grozav, Loba. - Mulţumesc, dragul meu.
- S-a albit la faţă. - Vine.
- Tată! - Ce?
- Ai grijă. - Nu am zis nimic.
- Bună seara! Ce mai faceţi? - Bună!
Ariel, mă bucur de cunoştinţă.
- Bună! Ce mai faci? - Bună, Loba!
Bună, draga mea!
Vreau să ştiţi că mă bucur că sunteţi aici
şi că, în sfârşit, vă cunosc.
Plăcerea e de partea noastră. Mulţumim că ne-ai invitat.
- Scuze, ce scrie pe tricoul tău? - "Lubrifiat cu margarină".
Îmi place la nebunie. Vreau şi eu unul.
Serios? Mai avem. Le facem la centrul medical.
Am o grămadă. Pe unul scrie: "Mai bine strâmbă decât flască."
Pe altul, preferatul meu, scrie: "Vino pe la mine să plantezi păstârnacul."
"Dacă citeşti asta, să mi-o sugi." "Dacă citeşti asta, să mi-o lingi."
"Dacă citeşti asta, pup-o."
Propoziţia e la fel. Doar finalul se schimbă.
E o nebunie.
O iubesc pe mama ta. E foarte amuzantă cu tricourile ei.
- Vezi? - Serios.
Şi eu cred că eşti grozav. Serios.
Sunteţi o pereche minunată.
Probabil că faceţi un sex nebun.
- Nota, vă rog! La naiba! - Cum adică nota?
Lucrurile vor degenera. Aduceţi nota!
- Stai jos. - Tată, stai jos.
Ce-ar fi să alegeţi un vin şi un aperitiv?
Eu mă ocup de bucătărie în seara asta, aşa că voi fi ocupat.
- Spuneţi-mi dacă aveţi nevoie de ceva. - Drăguţ din partea ta.
- Vin imediat. - Mulţumesc frumos. Eşti foarte amabil.
Foarte amabil.
E o persoană frumoasă. Minunată.
- Ce e? - Ce ai zis?
- Calmează-te, mamă. - Pup-o, suge-o, linge-o.
Poartă-te frumos în faţa Emei. O să-l sperii pe Pasăre.
Astea sunt tricourile pe care le facem. Am spus-o cu dragoste.
- Ţi-am făcut semn. Aşa. - Da?
- De trei ori. - Nu te-am văzut.
Nu vreau să te stânjenesc.
- E în regulă, mamă. - Îmi pare rău.
- Am vorbit despre asta, nu? - O să tac tot restul serii.
O să fiu invizibilă.
Invizibilă.
Ce?
Nu vă uitaţi. Întoarceţi-vă!
- Ce e? - Cheliosul e aici.
- Cine? - Cheliosul.
I-am împrumutat bani de la companie, ca prieten, şi nu mi i-a dat înapoi.
De ce ar fi făcut asta? Nu a fost niciodată prietenul tău.
Cheliosul nu a fost niciodată prietenul tău. Îl urăsc.
- Nu, te rog! - Mamă, calmează-te.
- Loba, nu face o scenă. - Nu.
Seara asta este despre Ema şi Pasăre.
- Ema şi iubitul ei. - Să ne purtăm frumos.
Da.
O să comandăm ceva de mâncare şi o să avem o seară liniştită.
- Bine? - Da.
Mulţumesc frumos. Ai un unchi cu care să-mi faci cunoştinţă?
Te sun mai târziu. Pa!
- Pa! - Mamă!
Foarte important.
Trecem pe lângă Chelios şi îl ignorăm.
- Bine. - Da.
Unu, doi, trei!
Turbo...
Ştiu că m-ai căutat. Am greşit.
Am avut probleme, dar o să-ţi dau banii înapoi.
E ciudat că a trebuit să ne întâlnim la un restaurant
ca tu să-mi spui că o să-mi dai înapoi banii pe care ţi i-am împrumutat.
- Bună, Ema! - Bună!
Bună, Loba! Ce surpriză!
Aceeaşi surpriză pe care a avut-o familia când l-ai păcălit pe Turbo.
Bine.
- De ce râzi, draga mea? - Nu râdeam.
Puteam să jur că râzi. Cum te cheamă?
- Vanina. - Vanina!
Şi eşti cu hiena asta laşă?
- Nu face asta. - Nu înţeleg.
- Nu fi nepoliticoasă cu ea. - Cu cine vorbeşti?
Mă scuzaţi o secundă. Ce să nu fac, Cheliosule?
- Loba, haide! - Ce să nu fac?
Nu a fost de ajuns că ai vrut să mi-o tragi timp de 15 ani?
Iar acum aflu că l-ai fraierit pe Turbo cu 20.000?
Când ştim amândoi că, a doua zi după ce ne-am despărţit,
m-ai sunat şi m-ai invitat să ieşim.
Mai ştii? Nu ai aşteptat nici o săptămână!
Nu, nu!
- Nu, nu! - E adevărat?
Total fals.
De ce îl întrebi pe el? Întreabă-mă pe mine!
15 ani ai vrut să mi-o tragi.
15 ani nenorociţi ai vrut să mă regulezi, puţă bleagă!
- E un futangiu în cameră, oameni buni. - Mamă!
Cu faţa aia de penis ca de creion şi cu o gândire retrogradă de Neanderthal.
Noapte bună! Poftă bună!
Noapte bună!
- Deci... - Deci...
- Mă duc la culcare. - Da.
- Somn uşor! Noapte bună! - Somn uşor, scumpo!
Loba!
- Putem vorbi un pic? - Acum?
- Da, acum. - Nu, te rog. Sunt foarte obosită.
- Doar un minut. - Nu-mi pot ţine ochii deschişi.
- Te rog! - Uită-te la faţa mea!
Loba,
am nevoie de toată atenţia ta.
Mai ştii ce am zis în timpul cinei?
Că seara asta e despre Ema şi...
- Pasăre? - Şi ce s-a întâmplat după aceea?
S-a dezlănţuit iadul cu Cheliosul.
Pentru că tu te-ai oprit.
Am trecut pe lângă el, el ne-a salutat, iar tu te-ai oprit.
Poate, dacă nu te-ai fi oprit, nu aş fi zis nimic.
Şi ce ai spus înainte?
Cum ai putut spune că puiul nostru şi Pasăre fac un sex grozav?
- Ce pui? - Puiul nostru, fiica noastră.
- Ema are 20 de ani, Turbo. - Da, dar...
Probabil că fac un sex grozav.
Nu ştiu ce conotaţie are cuvântul "sex" pentru tine.
Pentru mine e un act de iubire, de libertate. A crescut.
- Ce a crescut? - Penisul ăla.
- Ce penis? - Cel de pe perete.
- Ce penis? - Penisul.
Ce penis? Nu e un penis.
Concentrează-te, te rog. Nu e niciun penis în casa asta. Niciun alt penis.
E doar o pată care e acolo de ceva vreme. Rotundă, circulară.
Exact! Şi în cerc? Un penis.
Penisul care creşte acolo nu-mi face bine.
- Trebuie să repari. - Loba, te implor!
Nu mai face scene în public. Nu-mi fac bine.
La supermarket, la restaurant. Transpir tot.
Bine, îmi pare rău. Am înţeles. Dacă ţi se întâmplă asta, nu.
Îmi pare rău, nu o voi mai face. Dar...
Eram foarte entuziasmată că îl voi întâlni pe iubitul fiicei mele.
Când mă entuziasmez, devin foarte agitată.
Când devin agitată, spun lucruri pe care nu ar trebui să le spun.
Dar gata, am înţeles. N-o s-o mai fac.
- Îmi pare rău. - Te rog!
O să iasă... bine, Loba. Te asigur.
O să te reintegrezi, o să-ţi reiei viaţa.
Sper.
Asta e tot?
- Ce anume? - Asta e tot?
Gata?
- Da, asta e tot. - Grozav, mulţumesc.
Mă duc să mă culc.
- Loba! - Ce mai faci?
Bine. De ce? Ce s-a întâmplat?
Sunt foarte agitată.
- Calmează-te, Loba, odihneşte-te. - Sunt foarte agitată.
Înţeleg, a fost o noapte grea pentru toţi. Odihneşte-te.
Pot să-ţi cer o favoare? Să nu înţelegi greşit.
De ce ai nevoie?
Poţi să-mi spui trei lucruri obscene?
- Ce? - Dacă...
Trei lucruri foarte obscene. Cred că după aceea o să pot să dorm.
Alo! Mai eşti acolo?
Unde duce conversaţia asta?
Să vedem. Te ajut eu. De exemplu...
Mă ajută dacă spui "ai o gură drăguţă".
Sau...
"Ce voce frumoasă ai!"
Şi asta e bună.
Dacă îndrăzneşti să mergi un pic mai departe,
poţi să spui: "Ce ţâţe frumoase!"
Dacă spui asta, o să dorm ca un prunc. Haide!
Noapte bună, Loba!
- Te rog, ca fiinţă umană! - Noapte bună, Loba!
Dar sunt foarte agitată.
Noapte bună, Loba!
Noapte bună!
"Uneori chiar sunt martoră la sesiuni de tortură,"
"în care îi învaţă, cu blândeţe, pe nebuni cum să funcţioneze."
"Cred că puţini oameni ştiu cum să abordeze nebunia."
- Ce ai scris e foarte frumos. - Taci din gură!
Şi tu mă înţelegi?
Da.
Simţi că-mi înţelegi sensibilitatea sau că ai moştenit inima tatălui tău?
Mamă!
Ce?
- Vezi pata asta, nu? - Da.
Şi nu vezi un penis?
Nu.
- Dar vezi că pata se măreşte. - Da, se măreşte.
Da, se măreşte. Penisul din interiorul ei, de asemenea.
Şi mă deranjează. Am nevoie de o unealtă. Şi cred că mă poţi ajuta.
- Nu, nu! - E o ţeavă spartă în spate.
- Pot s-o repar. - Mamă, nu!
Trebuie să plec. Mă întorc peste două ore. O să vedem atunci, bine?
Ai grijă!
- René, ce mai faci? - Doamnă, ce mai faceţi?
- Bine. Caut ceva. - Da?
Sper că mă poţi ajuta. Caut un ciocan.
Un ciocan. Sigur. Am mai multe, de diferite mărimi.
Oricare e bun.
Perfect, veniţi cu mine şi puteţi să vă alegeţi.
Cum merge cu locuitul împreună?
O ştii pe Loba, cu suişuri şi coborâşuri. Dar când e bine...
Îmi fac speranţe.
Îţi faci speranţe? În legătură cu ce?
Speranţe...
Că se va simţi bine.
V-aţi sărutat.
- Te rog! - V-aţi sărutat!
Încă simţi ceva pentru ea. Din nou, asta?
Haide! Nu ţi-ai găsit pe nimeni.
Calmează-te. Vezi-ţi de viaţa ta, de soţia ta şi de copiii tăi.
De viaţa mea mă ocup eu.
Mi-am planificat vacanţa. O să fiu plecat o lună.
- Cât? - Ţi-am mai zis.
- Bună, scumpo! Ce e? - Unde eşti, tată?
La bar, lângă casă. De ce?
Eşti aproape? Cât de repede poţi să ajungi acasă?
Ce s-a întâmplat?
Uită-te pe fereastră.
Ce...
- Te sun mai târziu! - Ce s-a întâmplat?
Concentrează-te!
Te rog, concentrează-te.
Încet...
Nu te uita în jos, e mai rău! E mai rău!
Te rog, nu!
Uşor, gata.
Ai ajuns...
- Ai un sedativ? - Un sedativ? Nu.
Faceţi loc, mă scuzaţi!
Ce s-a întâmplat?
- Nu ştiu! - Unde e mama ta?
- Ce s-a întâmplat? - O neînţelegere.
Ce vrei să spui cu asta?
Ştii ce înseamnă o neînţelegere?
Faptul că locuieşti aici pentru că eşti nebună!
- Ai grijă ce spui. - Asta e o neînţelegere!
- E mama mea. O să te bat. - Scapă de mizeria aia.
O să te dau în judecată şi voi depune o plângere penală.
Mă doare în fund de ce vei face.
René! Ce s-a întâmplat?
Ce să se întâmple? Doamna mi-a cerut un ciocan.
Nu ştiam ce vrea să facă cu el. A spart toate ţevile principale.
Instalaţia electrică a luat foc. Un dezastru!
Loba!
Tu eşti cea furioasă?
Eşti furioasă?
Am vrut să şterg penisul de pe perete. A fost un accident.
Iar reacţia ta e să mă duci înapoi la centrul de boli nervoase.
Bine, sunt dispensabilă pentru tine. Ai dreptate. Nu mă pot reintegra.
- Nu mai suport. - N-o face pe victima.
Nu voi vorbi cu o inimă făcută din cifre. Nu am chef.
Ce ai spus?
Nu ai nimic. Ai devenit un...
Dă-mi două, dă-mi patru, dă-mi şase, să închidem la opt.
Chiar dacă zgârii suprafaţa şi cauţi altceva, nu găseşti nimic.
Doar asta.
- Ce ai spus? - Ce-ai auzit.
Că am cifre în inimă?
Da. Şi nu doar asta.
Inima ta e rece şi dură ca o piatră.
Renunţi uşor. Nu-ţi place să lupţi.
Gata? Asta e tot? Mă duci la centrul medical?
Ce ai? Ţi-ai pierdut memoria?
Ai uitat tot ce am trăit împreună? Momentele când te-am apărat?
Zece ani am crescut-o pe Ema singur, din cauza problemelor tale!
Am fost mereu acolo, pentru tine.
Ţi-am oferit casa mea, ca să te pui pe picioare,
după şase ani în care am fost despărţiţi.
Ai dat foc la clădire, şi spui că eu am cifre în inimă!
Cine şi-a pierdut memoria? Cine?
Nu mai ştii că primii 12 ani eu am avut grijă de Ema,
pentru că tu lucrai la Bursă?
Nu mai ştii că am fost bine toată perioada aia?
Apoi, da. Situaţia s-a complicat.
Pentru că am probleme mentale. Şi nu e ceva nou pentru tine!
Ai ştiut dintotdeauna!
Nu am putut fi acolo pentru că am avut probleme...
Îmi doresc să nu le fi avut niciodată în viaţa mea.
Nu ai crescut-o singur. Amândoi am crescut-o!
Tot ce am făcut de când te-am cunoscut a fost să te iubesc.
Aşa cum nu am iubit niciodată.
Dar nu merge.
Tu şi eu... e dificil. Încerc, dar nu am putut niciodată să...
Şi eu nu te-am iubit?
Chiar crezi asta?
Nu vezi ce efort am făcut toată viaţa mea ca să fim bine?
Să nu crezi că e uşor să fii aşa cum sunt eu. Să nu crezi că e plăcut!
E foarte dificil să fiu cu cineva ca tine!
E mult mai dificil să fiu eu!
Iartă-mă!
Nu, iartă-mă tu pe mine.
O să fie bine.
Ţi-am promis.
Mai e puţin, Loba.
Să mergem acasă.
Stai!
Sunt agitată.
- Nu, Loba. Nu aici. - Nu?
- Nu aici, Loba. - Lasă-mă pe mine să conduc.
Te rog! Am nevoie de asta.
Am nevoie să conduc. Am nevoie...
Am nevoie să simt. Am nevoie să conduc.
Te rog, lasă-mă să conduc.
Mergi mai încet, Loba.
Te rog, Loba, încetineşte un pic.
Uşor...
Te rog, apasă pe frână! Apasă pe frână, Loba, te rog!
Încetineşte, Loba!
Loba, Loba...
Haide! Exact de asta aveam nevoie.
- Nu pot să cred. - Calmează-te.
- De parcă pot să mă calmez. - Ai încredere în mine.
Doamne, de ce? Nu aveam nevoie de asta.
- Bună seara! - Bună seara!
Doamnă, vă daţi seama că a fost o nebunie ce aţi făcut?
Da.
- Permisul şi talonul. - Nu, îmi cer scuze, dle căpitan.
- Ofiţer. - Da. Scuze, dle ofiţer, dar...
Avem o problemă gravă.
Soţul meu are o tulburare psihică gravă.
Îl duc la centrul pentru sănătate mentală.
Am înţeles. Permisul şi talonul.
Nu, nu înţelegeţi.
Soţul meu are un episod!
Un episod, vă spun.
Penisul meu s-a pleoştit după ce l-am pieptănat pe Puiu.
- Poftim? - Penisul meu s-a pleoştit.
Ce penis avea Puiu... Peretele se mărea.
Penisul lui Puiu!
Vreau penisul lui Puiu! Vreau penisul lui Puiu!
- Vrea penisul lui Puiu! Plec. - Puteţi merge. Duceţi-l.
Mergeţi.
Cod 6-14, bărbat cu...
"Penisul lui Puiu."
Nu am făcut-o conştient. Am făcut-o fără să mă gândesc. Faţa lui...
N-o să uit niciodată faţa tipului.
- Încă un lucru important. - V-aţi întors?
- Da. - Ce s-a întâmplat?
O să-ţi explic mai târziu.
- De ce râdeţi? - Ne-am întors cu o anecdotă!
Nu e chiar o anecdotă.
- Calmează-te. - Nu-ţi imaginezi ce a făcut tatăl tău.
Ascultă-mă. Calmează-te. Mâine vin să repare asta. Bine?
Am fost mereu calm. De ce spui asta?
Sincer, a fost o situaţie... Alo!
Stai puţin.
Cine e Elías?
Am luat autobuzul scump.
Am călătorit două ore.
Vreau să ştii că am un apartament.
Dacă ai probleme cu fratele tău, poţi să stai la mine.
Nu sunt pregătit să locuiesc singur.
Nu voi avea nevoie de el.
Mulţumesc, Eli.
Drăguţ din partea ta.
Un gest drăguţ.
Dar de ce nu ai sunat?
Ai venit la mine acasă, la ora 11:00, doar ca să spui asta?
Da.
Am venit să spun asta şi din dragoste.
Din dragoste?
Ştiu că nu te-ai purtat frumos cu ea. Se vede pe faţa ta că eşti rece.
Ei bine...
- Am avut o seară... grea. - Drăguţă.
Aşa că...
Mă duc la culcare. Ne ducem amândoi la culcare. Aşa că...
Elías, omule, ne mai vedem Dumnezeu ştie când.
- Călătorie sprâncenată! - Mă scuzaţi.
Trebuie să vă cer ceva amândurora.
Mi-e foarte foame. Nu am mai mâncat de la 10:00, azi-dimineaţă.
Pot să rămân peste noapte?
- Da. - Nu.
Cum adică "nu"? Da.
Locul e primitor, dar nu am alt dormitor. Nu avem loc.
Ba avem. Poate să doarmă pe canapea.
- Scrie în protocol. - Nu scrie.
Tocmai am adăugat eu. Scrie. Nu primesc un străin în casa mea.
Vreau să rămân aici.
- Mi se potriveşte. - Atunci, am stabilit.
O să rămâi aici, Elías. Bineînţeles.
Aşa. Ştii ce e asta? Solidaritate.
El are nevoie de ceva ce tu poţi să-i oferi.
- Mulţumesc. - Îţi pregătesc ceva de mâncare.
Ce e?
Noapte bună!
Noapte bună! Somn uşor!
Poftim, ştiu că eşti friguros.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Luăm micul-dejun mâine?
- Da, sigur. - Croasante, ca înainte.
- Te trezesc eu. - Să iei croasante dulci.
- Odihneşte-te. - Pa! Ne vedem mâine.
Turbo!
Fir-ar să fie! Ce naiba se petrece?
Trebuie să plec.
- Unde? - La clinica de sănătate mentală.
- De ce? - Chestia asta nu mi se potriveşte.
- De ce n-ai plecat mai devreme? - Înainte mi se potrivea.
- Nu poţi să intri aşa în camera mea. - Îmi cer scuze, dle Turbo.
E 4:30 dimineaţa.
- Poţi să pleci în două-trei ore. - Nu, dle Turbo, trebuie să plec.
Am lucruri urgente de făcut.
Îmi dai 3.000 de dolari ca să pot pleca?
Cumpără dolari. Îţi dau acelaşi preţ.
Bine.
Te sun mai târziu.
Turbo, putem vorbi? Un minut, te rog.
- Nu am nimic să-ţi spun. - Vreau să clarificăm nişte lucruri.
Asta vrei? Mai întâi dă-mi banii înapoi.
Ce a zis Loba la restaurant nu s-a întâmplat niciodată.
- Nu ai sunat-o? - Jur că nu.
Prietena mea e supărată. Nu-mi răspunde la telefon.
Nu dau doi bani pe ce se întâmplă cu prietena ta, Cheliosule.
- Să nu mă mai suni niciodată. - Turbo...
Turbo!
Bună!
- Bună! Ce mai faci? - Bine ai venit!
Fă-te comod. Intră. Bine ai venit în sufrageria mea!
Noroc!
Ce e cu toate astea?
Am gătit.
- Ai gătit? - Da. Am început la 10:00, de dimineaţă.
- De unde le-ai cumpărat? - Nu!
Nu mă jigni. Nu am cumpărat nimic de nicăieri.
Am căutat reţete, tot tacâmul.
Vreau să-ţi mulţumesc.
Am făcut asta pentru tine, pentru că...
Tu mi-ai oferit atât de multe în perioada asta...
Mi-ai oferit casa ta.
Mi-ai oferit afecţiune.
Susţinerea ta.
Încă mi le oferi.
Ce faţă ai făcut!
Vino, ia loc.
Ce vrei mai întâi? Totul e foarte bun.
Tot ce spui
că ţi-am oferit...
Am făcut-o pentru Ema.
Am făcut-o pentru tine.
Am făcut-o şi pentru mine.
Asta nu era scris nicăieri.
Pentru tine... de ce?
Voiai să mă vezi?
Nu putem face greşeli.
Ce ar însemna asta pentru tine?
Dacă facem...
Asta...
Atunci, rămâne aşa.
Noi am avut mereu o...
Atracţie.
Nu. Ce atracţie? Doamne, nu!
Nu! Ce s-a întâmplat? Eram mereu foarte excitaţi.
Nu-mi vine să cred că s-a schimbat asta.
Am plecat, m-am întors şi am un tip care spune "atracţie".
- Bine, am vrut să spun... - Nu o spune din nou.
Îmi plac toate astea.
Este...
Te bâlbâi.
Nu-mi vine să cred. Nu.
Te bâlbâi. E foarte drăguţ.
E adorabil.
Unde e mâncarea orientală?
Ştii exact ce vreau să spun.
Au trimis-o cu liftul. Terorista de nevastă-ta sau fosta nevastă a furat-o.
- Nu, nu! - Iată mâncarea mea orientală!
- Daţi-mi-o înapoi! - Nu puteţi da buzna aşa.
- E a mea. - A mea.
- E a mea. - E a noastră.
- Börekul ăsta e al meu. - Falafelul ăsta e al meu.
- Ruloul ăsta e al meu. - Acest fatay e al meu. Şi asta.
Vareniki, la fel. Ai furat-o. O să te reclam.
Blocul e plin de camere de filmat.
Javră!
Ce a devenit blocul ăsta! Incredibil!
Să nu mă mai saluţi, dle Martino. Te rog!
- Obraznicilor! - Insolenţilor!
- Drogaţilor! - Hoţilor!
- Teroriştilor! - Antisemiţilor!
Antisemiţilor!
- Ai un sedativ? - Nu-mi mai cere. Nu mai am niciunul.
Adriana, te rog!
Ce faci?
Loba, ce-ai făcut?
Lasă-mă să-ţi explic. Jur că voiam să gătesc!
Serios. Am fost la cumpărături.
Dar, dintr-odată, s-au deschis uşile de la lift şi...
Mâncare orientală.
Mâncarea aia parcă îmi spunea: "Ia-mă, fato!"
Ca un miracol, ceva dumnezeiesc, şi...
Era acolo, disponibilă.
Vino încoace!
- Mamă? Tată? - Ce s-a întâmplat?
Ce ruşine!
- Scârbos. - Ce ruşine!
Ce ruşine!
- E în regulă. - Nu e în regulă, prostule.
Ţi-e foame, iubito?
Vrei nişte salată tabouleh rămasă?
Mulţumesc. Mi-a pierit pofta de mâncare. Să mergem!
Poftă bună! Pa!
Nu-mi vine să cred.
- Ce ruşine! - Nu e nimic.
Ce ruşine!
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
Începe să arate bine.
Nu-i aşa? Mai e de lucru. Dar începe să arate bine.
- Ai luat micul-dejun? - Doar cafeaua asta.
Tu?
- Abia m-am sculat. - Da.
Loba...
Ce s-a întâmplat aseară...
A fost foarte drăguţ.
Dar nu vreau să te zăpăcesc. Nu vreau să mă zăpăcesc nici pe mine.
Stai liniştit. Nu vreau să te zăpăcesc.
Nu mai fi aşa de precaut cu mine. Relaxează-te.
În plus, când eşti zăpăcit, cine ştie?
Dacă vrei, putem accelera lucrurile.
Pot să vorbesc cu fratele meu şi să plec. E uşor.
Nu e nicio problemă. Îmi iau lucrurile şi plec.
- Ţi-am zis eu să pleci? - Nu asta ai zis? Am înţeles greşit.
- Ce spuneai? - Încercam să-ţi spun...
Nu pot să vorbesc. Nu ştiu de ce.
Situaţia... Nu contează. Ultimul lucru pe care îl vreau...
Ce zice fratele tău când vorbeşti despre apartament?
Uite ce e...
În momentul ăsta am nevoie să fiu lângă oameni care vorbesc clar.
Am nevoie de claritate. Vrei să plec? Pot să plec.
Vrei să rămân? Pot să rămân. Nu e nicio problemă. Ce vrei?
În primul rând, nu vreau să ne certăm.
Încercam să creez o atmosferă...
Ca să putem să vorbim.
Nu mai vreau să te ascult.
- Bună dimineaţa! - Bună, scumpo!
- Ce s-a întâmplat? - M-am certat cu mama ta.
Stai cu ea. Nu o lăsa singură.
Pa!
Bună!
- Mamă! - Trebuie să-mi iau medicamentele.
Trebuie să le iau. E destul de urgent.
Mamă!
- Ce s-a întâmplat? - Mi-ai văzut medicamentele?
- Nu, dar te ajut să le cauţi. - Trebuie să le iau.
Trebuie să-mi iau medicamentele. E destul de urgent.
Unde le-am lăsat? Cred că pe-aici.
- Când le-ai luat ultima oară? - Nu ştiu. Nu-mi aduc aminte.
- Cine le-a luat? - Nimeni.
- Cine le-a furat? - Nu le-a furat nimeni.
Atunci, de ce le-au luat? Ştiau că trebuie să le iau.
- Am nevoie de ele. - Mamă!
- De ce totuşi le-au luat? - Mamă, calmează-te.
- Unde sunt? - Mamă!
- Unde le-am pus? - Mamă!
Calmează-te.
Sunt aici.
Mamă!
Uită-te la mine. Ascultă-mă.
Am reţeta pe telefon.
Mă duc la farmacie şi le aduc în zece minute. Bine?
Bine?
Bine. Mă întorc imediat.
- Iubito, ce s-a întâmplat? - Tată, nu o găsesc pe mama nicăieri.
Vin imediat.
- Hai să facem ceva! - Ce?
- Tu te duci pe-acolo, eu, pe-aici. - Da.
A chemat cineva ajutoare?
Locuiţi pe-aici? Vreţi să chemăm pe cineva?
- Mă scuzaţi. - Sunteţi singură?
E cu mine. Mă scuzaţi.
- Să facem puţin loc. - Loba!
Sunt aici, Loba.
Uită-te la mine. Sunt aici.
Mergem?
Bine, Andrea. Spune-mi ce s-a întâmplat.
Ne-am culcat şi...
Am uitat să-mi iau medicamentele.
V-aţi culcat?
Bine, ne-am tras-o.
Mai târziu, când m-am trezit şi l-am văzut în pat,
am simţit că vrea să se trezească singur.
Asta ai simţit?
Că el vrea să se trezească singur? Sau că tu vrei să te trezeşti singură?
Eu.
Apoi am avut o conversaţie foarte stranie.
L-am sunat pe fratele meu. A zis că nu poate să mă ajute cu apartamentul.
Apoi am ieşit afară.
Şi asta e tot ce-mi amintesc.
Putem să-l chemăm pe Turbo?
Turbo!
Ce s-a întâmplat, Turbo?
Loba v-a spus deja ce s-a întâmplat.
Aş vrea să aud şi versiunea ta.
Cred că am făcut o greşeală. Am făcut ceva ce nu trebuia să facem.
Atunci, percepţia Andreei e corectă.
Aţi avut raporturi sexuale.
Aţi dormit împreună.
- Şi te-ai trezit cu acest regret. - Nu.
Atunci, de ce spui "am făcut ceva ce nu trebuia să facem"?
În legătură cu ce s-a întâmplat. Nu m-am trezit cu regrete.
Da, m-am trezit într-o stare emoţională.
Am recunoscut că am făcut o greşeală. M-am trezit...
Şi m-am exprimat greşit.
Am folosit un cuvânt. Am spus ceva ce...
Un comentariu.
Despre frate.
Mereu am crezut că e un idiot.
Ştiam că n-o să-i dea apartamentul.
M-am oferit să-i închiriez un apartament.
I-am zis de trei ori. Nu părea să accepte.
- Mereu face asta. - Lasă-mă să termin.
De când l-am cunoscut face asta.
Tu pui o întrebare, el răspunde altceva.
Are o problemă cu cuvintele. Nu se poate exprima.
Vorbeşte întruna, iar tu trebuie să interpretezi ce spune.
Uneori, nu pot. În plus, crede că banii sunt soluţia pentru orice.
Ştii ce? Nu am nevoie să-mi închiriezi un apartament.
Prietenul meu, Elías, îmi împrumută o casă.
Astea sunt lucrurile care nu-mi plac. Nu pot să fac asta.
Îmi aduce aminte de lucruri pe care le-am trăit deja. Mă sperie.
Te sperie? Să vorbim despre lucrurile care mă sperie la tine?
E un tip de 50 de ani care colecţionează maşinuţe de jucărie.
Cineva să analizeze asta.
Putem să luăm loc şi să continuăm discuţia?
Vă rog!
Ce legătură are colecţia mea de maşinuţe cu asta? Nu înţeleg.
Liliana, când ne-am cunoscut, ţi-am spus că eu...
Mă voi chinui.
S-au întâmplat tot felul de lucruri,
dar lucrurile legate de nebunie, eu...
- Nu le fac dinadins. - Ştiu asta.
- E vorba despre mine. Mă asculţi? - Am vrut să-ţi spun asta.
Bine. Când întrece măsura, când îşi pierde controlul, mă răneşte.
Bine, dar ce simţi cu adevărat?
Că nu o poţi controla? Sau că pierzi tu controlul?
Mă supăr.
Mă întristează ce văd.
E dureros să nu pot să...
... fiu prezent, să ajut
o persoană pe care o iubesc.
O persoană pe care am iubit-o foarte mult.
Pe care ai iubit-o sau pe care o iubeşti?
Deci?
- Ce? - Ţi-a pus o întrebare.
Ne întreabă pe amândoi.
Nu, te întreabă pe tine.
- Pe mine? - Da.
Pe tine, Turbo. Ai iubit-o sau o iubeşti?
Nu poţi să nu mai iubeşti o persoană de pe o zi pe alta.
În ultimii ani,
am pierdut multe.
Ce vrei să spui?
Te-am pierdut pe tine.
Bine, asta e interesant.
Pentru că, atunci când alegi pe cineva,
alegi tot pachetul, şi lucrurile frumoase, şi pe cele urâte.
Cred că tu, Turbo, nu poţi s-o accepţi pe Andrea aşa cum este.
- Ba o accept. - Nu.
- Ba da. - Să accepţi înseamnă altceva. Eu...
Aşa sunt eu.
Aşa voi fi mereu.
Ce mi s-a întâmplat mi se poate întâmpla din nou.
Şi, dacă voi fi vreodată cu cineva,
aş vrea să mă iubească nu în ciuda faptului că sunt Andrea Lobato,
ci pentru că sunt Andrea Lobato.
Dar stai liniştit, nu voi putea să fiu cu cineva.
Categoric, nu.
Amândoi puteţi fi cu cineva.
Dar mai întâi trebuie să vă distanţaţi.
Trebuie să faceţi loc.
Să vă separaţi.
Suntem separaţi de şase ani.
Aşa e.
Aţi început să vă separaţi acum şase ani.
Dar azi încheiaţi acest proces.
Pot să vă mai spun ceva?
Ascultaţi pe cineva
care s-a gândit mult la relaţii şi la sănătatea mentală.
Să nu poţi depăşi nebunia e o mare problemă.
Dar să nu poţi să fii nebun... Şi asta e o mare problemă.
Nu, stai!
Stai puţin. Lasă-mă să verific.
Am prosoape, am cearceafuri...
Nu am oale. Vezi? Nu pot să gătesc.
- Nu am oale. - Stai liniştită, Elías are de toate.
O să cumpărăm ce lipseşte.
Eşti deşteaptă. Cel mai mult îmi place să merg la cumpărături.
Turbo, vreau să-ţi spun ce recunoscătoare sunt.
Ai fost generos şi iubitor.
Şi ai avut grijă de mine în toate modurile posibile.
Ai fost departe când aveam nevoie de asta
şi ai fost aproape în situaţiile de urgenţă.
Ai avut grijă de mine
şi de cel mai important lucru pentru mine, fiica noastră, Ema.
Ai deschis uşa casei şi uşa inimii tale pentru mine.
Ai fost răbdător, dar şi ferm.
Ştiu că tu şi Ema veţi fi mereu aproape.
Şi eu voi fi aproape.
Ce-i mai bun abia acum urmează. E valabil şi pentru tine.
- Deci? - Grozav! Uite!
Scriu un cântec rock pentru jaguar, o specie pe cale de dispariţie.
Nu ştiam că e pe cale de dispariţie.
Bine, aplauze!
Bravo!
- Dar cine a făcut toate astea? - Pasăre.
- Aş vrea să ţin un toast. - Da, dle Turbo.
- Aş vrea. - Nu. Ce ai vrea?
Lasă-l să vorbească, Loba.
- Îl cunosc. Îi place să spună cuvinte. - Mamă, îţi împrumută casa.
- Nu vorbesc, dacă nu vrei. - Ştim ce o să spui.
- Că mă iubeşti. - Nu voi spune asta.
- Bine. Atunci, ce e? - Te iubesc, Loba.
Nu mă pricep la cuvinte.
Dar vreau să-ţi mulţumesc pentru minunata muncă
pe care o desfăşori la centrul de sănătate mentală.
Felicitări, Liliana!
Pentru tine, puştoaico!
Ştiu prin ce ai trecut.
Tot ce ai făcut ca treaba asta să funcţioneze.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Sunt foarte mândru
de fiica pe care am crescut-o împreună.
Ţin foarte mult la tine
şi îţi doresc tot binele din lume.
Mă scuzaţi, aş vrea să spun două lucruri.
- Da. - Nu te-am crezut.
Ţi-au lipsit adevărul, sinceritatea, căldura sufletească.
- Nu m-a mişcat. - Bine.
Dar ce e corect e corect,
trebuie să-ţi mulţumesc pentru tot ce-ai făcut pentru dragostea mea.
Şi tu, Andrea, ştii că te iubesc foarte mult.
Sunt foarte fericit
că te întorci în societate.
Bine.
Hai să terminăm cu rahatul ăsta!
Cred că, de acum înainte,
voi căuta
doar echilibrul.
Ca să pot echilibra lucrurile,
aşa cum face toată lumea.
Deşi, uneori, mă chinui mai mult decât alţi oameni.
Până la urmă, ăsta e scopul, nu? Să echilibrezi lucrurile.
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
Pasăre, taie pizza! Hai!
Ai grijă, două cutii sunt foarte fragile.
- Ai grijă. - Da, ai grijă cu acea cutie.
Da, ai grijă cu aia.
Gata!
- Îl iau eu pe Sculătoare. - Bine.
- Mă scuzi. - Da.
- Vin la 8:30, ca să gătim. Bine? - Da, scumpo.
Te iubesc. Ne vedem mai târziu.
- Pa, draga mea! Te sun mai târziu. - Bine.
- Ce? - Ce?
Nu ştiu. Vrei să-mi spui ceva?
Voiam să-ţi mulţumesc pentru ce am trăit
cu Ema în tot timpul ăsta. Mi-a făcut bine.
- Dacă ai nevoie de mine, sunt aici. - Ştiu.
Şi eu vreau să-ţi spun ceva.
Mulţumesc pentru ajutor, mulţumesc pentru dragoste.
Astăzi începe tot ce e mai bun, ca o porumbiţă care îşi ia zborul.
Sentimentul mă cuprinde, mă simt aiurea, dar foarte fierbinte.
De te simţi obosit sau pierdut puţin, vino pe la mine, să ne ciocănim.
Bine. Gata!
Gata!
Traducerea: FAST TITLES MEDIA