Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Când eşti copil, tot ce vrei este un cadou perfect de Crăciun.
Când eşti părinte, tot ce vrei este un Crăciun perfect.
Dar uneori, dacă avem noroc,
stelele Crăciunului strălucesc asupra noastră într-un moment de adevăr.
Felul în care reacţionăm în aceste momente ne poate pecetlui soarta.
O NOUĂ POVESTE DE CRĂCIUN
Iată-l! Umilul nostru lăcaş din partea sudică a oraşului.
Întocmai cum îl ţin minte,
în toată gloria lui galbenă, portocalie şi verde avocado.
DECEMBRIE 1973
Viaţa trece repede.
Într-o zi te joci "de-a conserva" cu copiii Flick şi Schwartz,
apoi te trezeşti
că ai de plătit taxe, ai albit şi îţi cade părul.
Dar nu contează. Eu aveam alt scop, mult mai înalt.
Şi voiam să-l ating cu Sandy alături.
Deşi n-o duceam prea bine, aveam tot ce ne trebuia.
Cel puţin, asta le spuneam copiilor noştri, Mark şi Julie.
Şi dacă în şemineu e foc?
Moşul rezistă la foc.
Şi dacă şemineul e prea mic?
Se furişează pe fereastră.
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa, mamă!
- 'Neaţa! - Şi dacă fereastra e blocată?
Are lubrifiant WD-40.
Şi dacă fereastra e prea mică?
Îşi suge burta.
Mâncaţi-vă mic-dejunul!
- Bine. - Da, mamă.
În timp ce copiii numărau zilele până la Crăciun,
eu alergam contra cronometru.
Pusesem deoparte destul pentru un an,
cât să pot scrie următorul roman american de senzaţie.
Toţi avem şansa noastră,
iar, când îţi vine rândul, ar trebui să profiţi de ea.
Nimic nu m-ar putea opri acum.
Tată! Nu mai avem lapte.
Ce?
E vina mea!
Am uitat să cumpăr.
Dar, aţi gustat vreodată delicioasele cereale cu...
suc de portocale?
Nu? Vă aşteaptă ceva foarte bun.
Un bol cu cereale şi cacao peste care punem sucul de portocale.
Şi apoi...
Dezgustător!
Nu găseşti ceva mai bun.
Poftim, scumpo!
Deci, vreţi să încercaţi?
- Mamă, încearcă tu prima! - Nu.
Tată! Când putem scoate şosetele?
Să-l aşteptăm pe bunicul! Îi plac chestiile alea.
Da, le scoateţi împreună.
Îngerul! E aşa de frumos!
E aproape Crăciunul, iar noi n-avem brad pentru îngerul nostru.
Ştiu, scumpo. Vom lua bradul
după ce sosesc bunica şi bunicul. Încă două zile.
Parcă aştept de-o veşnicie.
An de an, părinţii mei băteau drumul până la Chicago
ca să putem sărbători cu toţii Crăciunul în oraş mare.
Dar, până atunci, puteam să rămân concentrat pe visul meu.
- Cum arăt? - Ca un scriitor.
Copii!
- Mult noroc! - Baftă!
Mult noroc!
Vine Moş Crăciun în oraş
Fii pregătit Nu plânge
Nu te îmbufna Şi îţi spun de ce
Vine Moş Crăciun în oraş
Bună dimineaţa!
Vine Moş Crăciun în oraş
Asta a fost înţelegerea. Trebuia să mi se publice cartea până la sfârşitul anului,
altfel lăsam baltă visul şi mă întorceam la viaţa de jos.
Am trimis manuscrisul la 16 edituri norocoase,
iar 14 dintre ele au spus cu entuziasm... nu.
Anul era aproape pe sfârşite...
EDITURA DALFIE
...şi eram disperat după o victorie.
Dle Parker, acest gen de întâlnire îl abordăm, de obicei,
prin corespondenţă scrisă,
dar insistenţa dvs. de a ne vedea...
V-am adus ceva.
Puţină mită n-avea cum să strice.
Marshall Field's. De calitate bună.
Vreţi să mă mituiţi?
Nu ştiu. Ziceţi dvs.!
Manuscrisul. Jupiter în uitare.
Neptun. Este Neptun în uitare.
Deşi titlul e interesant şi scrierea e meticuloasă,
noi nu acceptăm manuscrise mai lungi de 2.000 de pagini.
Aş putea să-l mai reduc.
Şi dacă l-aţi reduce la jumătate, tot ar fi prea multe cuvinte.
Ştiu că nu pare să aibă un final,
dar va merita efortul în următorul roman
pe care îl scriu chiar acum.
Doamne, nu încă unul!
E un subiect de care nu suntem interesaţi... deloc.
Nu. Asta a fost viaţa mea anul ăsta.
La revedere, dle Parker! Crăciun fericit!
Fericit visezi tu!
Conţopistul ăsta nu-mi aprecia deloc viziunea.
O să vadă el! O să vadă cu toţii!
PREMIILE PULITZER 1974
Am revenit, tocmai la timp pentru atracţia serii!
Câştigător al premiului Pulitzer pentru literatură
în genul SF,
cu peste două mii de pagini este...
dl Ralph Wesley Parker pentru Neptun în uitare!
CÂŞTIGĂTOR
Ce surpriză!
Scriem istorie, oameni buni!
Ralph e la prima nominalizare şi la primul premiu...
E soţul meu!
...votat în unanimitate.
PERDANŢII
Până şi competitorii săi l-au votat.
Toţi cei care s-au îndoit de el îşi muşcă acum limba.
- Iertaţi-mă, dle Parker! - Iată unul!
M-am înşelat. Complet!
Vă rog, dle Parker!
Ce fraier!
Astă-seară încoronăm noua voce a unei generaţii.
Ia de-aici, Hemingway!
Parker!
Dle Parker!
Am spus "la revedere".
Da. La revedere!
Mai ai o singură editură.
Da.
Ştii, am auzit că Mark Twain a fost refuzat
de 34 de ori înainte să fie publicat.
Naşpa.
Da.
Te afli într-o companie bună.
MAGAZIN DE JUCĂRII
Mulţumesc.
Chiar a zis s-o reduci la jumătate?
E o nebunie, nu?
Nu neg, are cam multe cuvinte.
Este o saga epică.
Da, scumpule. Eşti sigur că ar trebui să scrii o continuare?
Asta vor întreba din start după ce iese: "Ce urmează?"
Bine. Da, tu eşti expertul.
Ce sugerezi?
Dragule, te pricepi la scris.
Şi ai o voce puternică.
Poate ar trebui să scrii ceva care rezonează mai mult.
Denise de la Book Barn spune că genul poliţist o să fie la modă.
Asta e! O carte despre cum o sugrum pe Denise de la Book Barn.
Am voie încă o felie de pizza?
Uite! Ia-o pe a mea!
Voi ce vreţi de Crăciun?
Un cuptor Easy-Bake, "Hipopotamii înfometaţi" şi o pisicuţă din pluş.
Am înţeles. Şi tu?
Un yankeu zburător flexibil F-23.
Ce este asta?
O sanie.
Bine. Îmi pare rău.
Tu ce vrei, tată?
Ce vreau? O maşină a timpului ca să iau anul de la capăt.
Am nevoie de radiator nou la Plymouth.
Răspund eu. Poate e agentul meu cu veşti bune.
Bine.
Dl Ralph Parker la telefon.
Bună, mamă!
Nu. E bunica.
Ce s-a întâmplat?
Ce e?
Ce?
- Nu ştiu. - Staţi puţin!
Bine.
Unde eşti acum?
Nimic nu te poate pregăti
pentru cel mai dureros şi inevitabil moment al vieţii.
Decesul unui părinte.
Bine, mamă.
Odată cu tristeţea pierderii tatălui meu,
alte două adevăruri incontestabile au venit peste noi în acea seară.
Bunica avea nevoie de noi în Hohman
şi Crăciunul care nu avea să fie deloc aşa cum anticipaserăm.
Ne apropiem.
Da. Se simte pe limbă.
Haide! Nu e aşa rău!
Ai zis că păsările zboară cu spatele ca să nu se sufoce.
Şi bazinul cu zgură înghite copiii cu totul.
O să vină Moşul la Hohman?
Bineînţeles. De ce nu?
Tata a zis că iarna la Hohman e aşa urâtă încât distruge spiritul uman.
Copiii ignoră fiecare lucru important pe care-l spui,
apoi îşi amintesc cu precizie dureroasă fiecare cuvânt incriminatoriu
pe care l-ai rostit în ultimii cinci ani.
Scumpo, e tocmai invers. Moşul iubeşte oraşul Hohman.
De fapt, dacă ştii ce ai de făcut, poţi să-l întâlneşti la Higbee's.
Dar este Moş Crăciun adevărat?
Da, el e. Crede-mă!
Mă voi convinge cu ochii mei.
BINE AŢI VENIT ÎN INDIANA CONDUCEŢI CU ATENŢIE - VĂ MULŢUMIM!
Oul.
Scuze. E frig.
Nu există sacrificiu mai nobil pentru un ou obişnuit
decât ingenioasa reparaţie auto numită "Sufleul din Vestul Mijlociu".
O porţie etanşează temporar orice radiator stricat,
asigurând un drum fără probleme până la următoarea oprire.
Maşina noastră a mâncat mai multe ouă decât Luke Mână-Rece.
Haide! Portbagaj imbecil!
Uite-o! Vechea noastră casă de pe strada Cleveland.
Părea încremenită în timp.
Aţi ajuns! Doamne!
Bunico!
Dumnezeule! Îmi vine să vă mănânc!
- Mi-a fost dor de tine, bunico! - Vă iubesc!
Sandy!
Îmi pare atât de rău!
Mamă!
Ralphie!
Îmi pare rău, mamă.
A fost cel mai bun.
Mă bucur că sunteţi toţi aici.
Desigur. Nu-ţi face nicio grijă!
O să aranjez eu totul, înmormântarea...
Nu. Ascultă-mă, Ralphie!
Toate astea pot să aştepte.
Tatălui tău îi plăcea atât de mult Crăciunul!
Dacă ne vedea îmbufnaţi, îl apucau pandaliile.
M-am gândit bine.
Nu poate fi asta amintirea la care ne vom gândi de fiecare Crăciun.
Trebuie să fie o amintire bună...
Promite-mi!
O să avem un Crăciun minunat.
Unul pe care nu-l vom uita.
Mamă!
Din toată istoria lucrurilor dificile, ăsta e cel mai cel!
Nu se putea. Imposibil! Renunţă, idiotule!
Promit.
Bine.
Ce am făcut?
Bătrânul era motivul pentru cele mai tari Crăciunuri
din câte văzuserăm noi.
Şi acum totul cădea pe capul meu?
Adună-te, omule!
Milioane de oameni reuşesc an de an, fiindcă toată lumea ştie reţeta.
UN CRĂCIUN CU FAMILIA PARKER
CÂND ZĂPADA CADE, FACEM ESCAPADE
Uite poneiul!
MASA FESTIVĂ PERFECTĂ
Da! Curcan!
ANOTIMPUL DĂRUIRII
Crăciun fericit!
Trebuia s-o scot la capăt.
În amintirea tatălui meu şi pentru Crăciunurile ce vor veni.
Fragile. Sigur e italiană.
Familia Bumpus!
Nu mişcaţi!
Mi-am dat brusc seama că vocea tatălui meu
nu va mai răsuna între aceste ziduri.
S-a ars o siguranţă!
Era vechea mea casă.
Cu lumina, culorile şi mirosurile ei.
Dar schimbată pe veci.
În Sud-Vest se aduce chili con carne.
La Atlantic, tocană. Dar, în Hohman,
tradiţionala caserolă care se face în clipele grele.
Vă jur, fiecare vecin a adus o caserolă.
O să ne ia tot anul să le terminăm pe toate.
Asta pare să aibă ton, măsline şi fasole.
Aia cred că e afină.
Să vedem!
Asta e cu fasole verde, morcovi muraţi şi...
gust de scorţişoară.
Foarte creativ!
Nu contau gusturile care-ţi suceau limba sau ingredientele de nerecunoscut.
Nimeni nu îndrăznea să irosească mâncarea în casa mamei mele.
M-a impresionat cât de mult s-au deranjat ceilalţi pentru noi.
O să mâncăm curcan de Crăciun?
Nu. Avem de terminat astea mai întâi.
Frige!
- Ce bun! - Doamne!
Ketchup şi mai ce? Ce credeţi că e?
- Maioneză. - Da.
Maioneză gătită.
E mai frig aici decât în Chicago.
Arată destul de bine.
Nu ştiu ce să zic. Braţele nu sunt la fel de lungi.
El nu ştie.
Iată ceva ce Mark şi Julie nu vor uita la Crăciunul ăsta.
Întâlnirea cu Delbert Bumpus.
Cel mai inteligent membru al familiei de ţărănoi din vecini.
Salut!
Salut şi ţie!
Facem un om de zăpadă.
I-am pus numele Sclipici.
Eu n-am fost de acord.
Idee proastă.
Oamenii de zăpadă nu rezistă prea mult aici.
Dumnezeule! Întruchiparea bătăuşilor din cartier.
Încăierările şi certurile de altădată
se transformaseră în atacuri surpriză cu grozăvii mecanice.
Da!
L-au ucis pe Sclipici!
Ce?
- Ia-o! - Ţi-am luat eşarfa!
- E a mea! - Acum e a mea!
Întoarceţi-vă! Aduceţi eşarfa înapoi!
Oraşul ăsta e plin de surprize, nu?
Distractiv.
Haideţi înăuntru!
O nouă problemă în planul de Crăciun.
Mark şi Julie au ajuns în partea de jos a lanţului trofic local.
Veniţi, voi credincioşi
Tocmai am vorbit cu agentul meu
şi i-am spus să sune aici dacă are veşti.
Deci, răspundeţi la telefon zi şi noapte, da?
Bine.
Ralphie, cum merge cu romanul?
Dacă mamele ar şti toate relele din viaţa noastră,
n-ar mai putea dormi.
Mai bine nu le spunem.
Am câteva promisiuni bune.
E foarte bine de ştiut.
Am scăpat de drac.
Aşa ne putem concentra mai bine pe atmosfera de Crăciun.
Şi am dat de taică-său.
Absolut.
Va fi minunat.
Mai sunt doar cinci zile.
Ralph se descurcă.
- Da? - Corect?
Sigur.
Vom face de toate.
L-ar face atât de fericit pe tatăl tău, Ralphie.
Abia aştept să văd ce-o să pregăteşti!
Şi eu. Trebuie să găsesc o soluţie.
Ştiţi ce? Ies la o plimbare.
Iau puţin aer şi-mi limpezesc mintea.
Revin.
Haideţi! Plecaţi de-aici!
Dulăii lui Bumpus mai lipseau!
L-au chinuit pe tata toată viaţa.
Până şi ei îşi doreau să-i iau locul.
Cum îl voi înlocui pe cel mai mare maestru de ceremonii al Crăciunului,
mai ales că toţi îi simţeau lipsa?
Uneori, în momentele disperate ale vieţii,
universul ne dă un semn.
BĂUTURI TAVERNA LUI FLICK
Zurgălăi, zurgălăi, veseli zurgălăi,
Probabil, o părere de la experţii din Hohman m-ar putea ajuta.
Vechiul meu amic, Flick, moştenise barul de la tatăl său.
Înainte de asta, toţi îl ştiau ca geniul...
CREDEM ÎN D-ZEU RESTUL PLĂTESC
...care şi-a lipit limba de un stâlp îngheţat.
Da!
Un punct avans.
E rândul tău, Schwartz. Ultima lovitură.
Schwartz nu mai avusese baftă încă din clasa a patra.
Azi îşi făcea datorii la barul lui Flick
sau stătea pe-acasă cu maică-sa.
Pentru toate gogoşile, fraierilor!
Să fi fost posibil? Schwartz? Într-un moment de triumf?
Nicio şansă.
A făcut-o din nou.
Felicitări echipei Zgura!
Haideţi şi beţi! Până la fund!
Se pare că am susţinut echipa greşită. Din nou.
De vină e masa aia de rahat.
De rahat? Acum am ceruit-o.
Unele lucruri nu se schimbă niciodată.
Mai ales Flick şi Schwartz.
Fiindcă ştii că se va lipi.
Da, ai o scuză...
Ralphie!
Salut!
Cât mă bucur să vă văd!
Hai şi bea ceva! Omul "Cosmopolitan" se întoarce!
Dl Boss ne onorează cu prezenţa lui pe noi, ăştia, micii orăşeni.
Da. Să ştiţi că nu v-am uitat, deşi, credeţi-mă, am încercat.
Adevărul era că, demult, mi-am făcut o promisiune
că mă voi întoarce în Hohman doar când voi avea succes cu adevărat.
Acum, n-aveam inima să le spun jenantul adevăr.
Flick, dă-ne de băut! În contul meu.
- Haide! - Da.
Ce e? O să-ţi plătesc. Până la urmă.
Astea, pentru voi. Ăsta, pentru mine.
Ralph... Pentru tatăl tău! Un tip pe cinste.
Mersi.
Îmi pare rău, Ralphie. A fost cel mai bun.
Pentru bătrân!
Nu! Sunetul de moarte pentru clienţii barurilor din lume.
Taverna lui Flick.
Nimeni nu ştie pentru cine bate clopotul.
Da... Larry e aici?
Larry Novak?
Nu e. Scuze, dnă Novak, Larry nu e aici.
Da. Crăciun fericit!
Vă întrebaţi vreodată ce-a ajuns fotbalistul din liceu?
Al nostru a devenit Larry Novak cel cumsecade.
Ce faceţi voi de Crăciun aici?
La fel ca întotdeauna.
Chestiile obişnuite.
Asta nu-mi ajunge.
Vreau mai mult. Anul ăsta trebuie să mă ocup eu.
În cazul ăsta, te sfătuiesc să bei
până la Anul Nou.
E ceva serios. Larry?
Ce vrei de la mine? Am venit aici ca să scap de familie.
Bine. Am o idee. Poftim!
Fiecare să vină cu o idee.
- Bine, câteva idei. - Da.
- Ne descurcăm. - Mai întâi...
Încă un rând. Să ne "ungem" creierul, nu?
- Bună idee! - Crăciunul este...
Am un terariu.
Bine.
Un acvariu cu şerpi şi şopârle.
Este foarte stimulator.
Mişto. E un început bun. Îmi plac terariile.
Sora mea ştie pe unul care are un Cessna.
- Vărul meu, Craig, are un bizon. - Da.
- Ar fi fantastic! - E uriaş!
Nu există idei rele. Mai spuneţi, fiindcă am mare nevoie.
- Am nevoie de ceva magic. - Bine.
- Pentru Crăciun! - Te rezolvăm!
Ralph, e aproape zece. Eşti treaz?
Deci, asta e lista?
Pentru care m-ai trezit la trei dimineaţa?
Da. Planul meu de Crăciun.
Bine.
Unele sunt bune.
Săniuşul. E grozav.
Ai putea merge cu Mark. O ieşire "tată şi fiu".
- Grozav. - Dar altele sunt...
Aruncatul cu ceară?
Cu securea. Tomahawkuri şi altele de genu'.
Da. Şi mai bine.
"Să prindă şi să omoare curcanul."
O putem combina cu aruncatul securii.
Copiii s-ar distra, cred.
Iar aici: "Voluntariat la cantina săracilor."
E trasă o linie peste ea.
Da, ar putea fi prea mult.
"Scăldat ca ursul polar. Terariu?
Chipsuri cu sos. Să-l dăm jos pe Castro". Mă bag.
Ambiţios. Dar se poate.
Bizon. Trei semne de exclamare. Ne mutăm acolo?
Nu. Îl aducem aici.
Bizonul? Animalul, nu oraşul.
La unele mai trebuie lucrat. Dar...
Dragă, cred că le complici prea mult.
De ce să nu facem ceva simplu?
Putem merge la patinaj. Mie mi-ar plăcea mult.
Ştiu.
Am putea face chestiile obişnuite de Crăciun.
- Serios? - Da.
Am putea începe cu decorarea casei, da?
Bine. Dar e cam plictisitor.
Bine.
Nu. Mai întâi, un duş.
Bine.
Ralphie, ai grijă! Păianjenii sunt cât pisica acolo sus!
Podurile sunt muzee ale indiferenţei.
Pline de vechituri la care nu vrei să te uiţi,
dar pe care n-ai curajul să le arunci.
Locul ăsta e o mizerie!
Cum o să găsesc lucrurile de Crăciun?
În cutiile de carton!
Care? Sunt sute.
Caută-le! Suntem ocupate.
Arată cu un iepuraş de Paşte nebun.
La fel de traumatizant.
Prima mea maşină de scris.
Câte amintiri avem împreună!
DESCHIDE AICI!
Comoara Crăciunurilor trecute.
O să fie floare la ureche. O clipă!
Ce naiba?
Sandy, dragă, vreau doar să ajut.
Asta nu se pune aici.
Cred... Bine.
Ar fi mai bine dacă ai începe...
Te-am întrecut cu mult.
Ce este asta? La naiba!
M-a tăiat.
Nu. Ai gura plină de bacterii.
- Îţi pun nişte dezinfectant pe deget. - Mamă, sunt bine.
DEZINFECTANT
Leacul mamei pentru orice rană a pielii,
de la aşchii până la decapitări, era un tampon steril cu dezinfectant.
Tatăl tău ura bradul ăla.
Şi eu. De unde l-aţi luat?
L-am cumpărat acum câţiva ani, crezând că o să fie mai uşor aşa,
dar tatăl tău l-a exilat în pod.
Avea dreptate. Vom lua un brad adevărat.
Azi. Nu chestii din astea falsificate.
Păi, tu eşti şeful.
Ce este?
Ştiu că ai multe pe cap,
dar vreau să faci ceva pentru mine.
Da, mamă, orice.
Vreau să scrii necrologul lui taică-tău pentru ziar.
Eu?
Tu eşti scriitorul în familie.
Spune-i asta industriei de carte!
Da, dar trebuie să mă gândesc ce să spun...
Noi, cei trei magi de la Răsărit
- Vin. - Cine?
La pământ! Sandy, jos!
Există două şcoli de gândire recunoscute
privind tradiţia colindatului de sărbători. Prima...
Colindători!
...crede că este un dar făcut lumii.
- A doua şcoală... - Stinge lumina!
...căreia familia noastră îi este devotată,
îi consideră pe colindători năpasta ce se abate asupra lumii
care-ţi pradă timpul şi-ţi distruge răbdarea.
Ce faceţi? Sunt doar nişte colindători.
Exact. Nişte căpuşe.
Odată ce ţi-au ajuns în prag, nu mai scapi de ele.
Ascunde-te!
...pe veci asupra noastră
Glumiţi, nu?
Nu.
Acum două zile, am lăsat garda jos şi m-au asediat.
Am scăpat de ei doar după trei colinde.
Stea frumoasă şi măreaţă...
Au sosit.
Sunt drăguţi! Uite ce costume au!
Nu-i încuraja!
Eu am crescut cu colinde.
Cum ai putut?
N-am ştiut.
Nu-i putem lăsa aşa.
Ba da!
Măi!
Şi-au dat seama. Scap eu de ei. Plecaţi!
Mamă, nu!
Salvaţi-vă! Mergeţi!
- Mamă! - Salvaţi copiii!
- E o nebunie! - Hai să plecăm!
- E unul aici! - Bună!
Noi, cei trei magi de la Răsărit Venim cu daruri de departe
Tată! Toporul ăsta nu e bun.
Haideţi!
Trebuia să aducem drujba.
Mergem să luăm brad, acum!
Pe bune?
Haideţi!
...să domnească...
Fug!
Îmi pare rău. A fost minunat!
Crăciun fericit, fir-aţi...
Rahaţilor!
Terrence!
- Ce crezi? - E bun.
Atât timp cât tu...
- Uită-te la ăsta! - Brazi de Crăciun.
- Bine? - Da.
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Îmi place ăla. - Şi ăla.
Vă pot ajuta, domnule?
Căutăm un brad.
Înalt, mic, slab, gras?
Voi şti după ce-l văd.
Anunţaţi-mă dacă...
Dacă îl văd. E cam slabă oferta, nu?
Cum adică, tată? Sunt destui brazi.
- Da. - Nu, Mark.
Da! Toţi sunt foarte frumoşi.
- Veniţi aici. Ascultaţi! - Ce?
Unul din multele lucruri pe care le-am învăţat de la tata
a fost să te tocmeşti cu ăştia, altfel îţi iau şi pielea de pe tine.
O luptă a minţii. Da?
Nu trebuie să ştie ce gândeşti.
Trebuie să-i păcăleşti.
Începem cu o ofertă mică. Da?
O adevărată insultă, un preţ de nimic.
Şi, dacă nu te temi să pleci, se vor da pe brazdă.
Ca întotdeauna.
Aţi înţeles?
- Urmaţi-mă! Hai! - Bine.
- Să mergem!
Aţi găsit ceva pe plac?
Probabil că aş găsi,
dar, la cât de mic aveţi stocul,
v-aş putea da trei, maximum patru dolari
pentru ăla.
Dar, Ralph, ăla nu e...
Nu acum, femeie! Sunt pe cale să-l fac pe fraierul ăsta şi...
Vândut.
Mulţumesc. Mă duc după sfoară.
Sigur că da! Uită-te la el!
- Bietul de el, n-a avut nicio şansă. - Chuck, am scăpat de monstru!
La revedere!
Ralph, eşti sigur că o să încapă în casă?
Bineînţeles.
Familia mea a fost fascinată.
Uimită de spectacolul din faţa lor.
Nu-i aşa că-i grozav?
Trebuia probabil să-l mai tundem înainte de a-l băga în casă.
Aşa zic toţi. Nimeni nu tunde brazii. În plus, e perfect.
Parcă e un brad la pubertate.
Nu-i de mirare că ni l-au dat pe patru dolari.
Nu e de mirare că am negociat afacerea vieţii.
La treabă! Haideţi!
- Bine. - Haideţi!
E timpul să-l decorăm!
Un îngeraş frumos.
Radioul.
Radioul. Dar ăsta?
Nimic important?
Nu.
Bine. Trei, doi, unu...
N-ar trebui atât roşu.
Îmi place asta.
- Noroc! - Noroc!
Noroc! Şi ţie.
Unul dintre motivele bune de a avea copii
este că-i poţi pune să facă lucrurile pe care nu vrei să le faci ca adult.
E bine aici?
- Mai sus! - Haide!
- Aici? - Mâna ta. Da. Acum, sus!
- Înăuntru! - Aici?
- Înăuntru şi sus! - Da.
De ce nu arătaţi?
- Arată bine. - Da.
Ţineţi-o tot aşa, copii!
Voi de ce nu ne ajutaţi?
- Ne place să vă privim. - Da.
Dacă suntem doar noi, parcă ar fi copii la muncă.
Nu, scumpo, nu e muncă dacă nu vă plătim.
Da.
- Noroc! - Da, noroc!
Ai atârnat prea multe în partea de jos.
Păi, nu ajung foarte sus.
Foloseşte scara!
Ai grijă, scumpo!
Mark, ţine scara!
O ţin.
Te descurci bine, scumpo. Puţin mai sus!
- Arată foarte bine. - Ce urmează?
Mai e partea asta, dinspre fereastră.
Bunico! Dormi?
Nu. Îmi odihnesc ochii.
Era mai distractiv dacă eram toţi.
Da. Bunicul ne ajuta mereu să terminăm de împodobit bradul.
- Ştii ce? Ai dreptate. - Da.
- Bine, venim. Hai! - Bine.
Steaua din vârf!
Nu e îngerul! Puneam mereu un înger.
Gândeşte-te repede!
În Hohman, nu.
Scumpo, o ţii tu, te rog?
- Copii, veniţi lângă bunica! Hai! - Da.
Ca să prind acest peştişor
îmi trebuie combinaţia perfectă între mister şi legendă.
Hohman e ţara stelelor.
Dacă nu ai stea, poţi să-ţi iei gândul.
Moşul nici nu trece pe la tine.
Stai puţin!
Improvizez. Dezvolt noi tradiţii.
- E în regulă. - Bine.
Fără îndoială. Prin părţile astea,
dacă n-ai stea, n-ai nici Crăciun.
Haide, muşcă momeala!
Aşa.
Bine.
A crezut totul!
NECROLOGUL LUI TATA NĂSCUT: 16 APRILIE
- Ralph, plecăm în 15 minute. - Bine.
Cum merge?
Mai bine nu se poate.
Uită-te la asta!
Necrologurile astea sunt atât de impersonale!
Fă-le "ne-impersonale"!
Va fi ultima dată când multă lume
o să se gândească la el. E foarte stresant.
Da.
Dacă e s-o facă cineva, tu eşti ăla.
Trebuie să ne pregătim.
- Bine. Cobor în câteva minute. - Bine.
Animalul omenesc e incredibil de priceput la evitarea marilor responsabilităţi
când o sarcină mai uşoară... îi apare în faţă.
Nu răspundeţi! Aştept un telefon important de la agentul meu.
Bună ziua! Dl Ralph Parker la telefon.
Bună ziua, dle Parker!
Sper că nu v-am prins într-un moment nepotrivit.
Nu.
Excelenţa voastră.
Randy.
Da. Cine credeai că e, preşedintele Nixon?
Spre uimirea tuturor, fratele meu, Randy,
s-a aranjat destul de bine în viaţă.
Străbătea lumea cu afaceri, un adevărat Rockefeller.
Am sunat să văd ce face mama.
Da, a zis că eşti pe drum.
Uite, Ralph...
Nu e aşa uşor să ajungi din India în Indiana.
Dar faci ceva în sensul ăsta, nu?
Da, sunt la aeroport. Aştept să-mi vină avionul.
Cum era şi de aşteptat, Randy îşi băga capul în nisip.
Ce face mama?
Regula nescrisă a fraţilor
spune că, în împrejurări extraordinare,
o lovitură sub centură nu este doar corectă, ci şi necesară.
Cred că îi revin puterile.
Ce înseamnă asta?
A început, în sfârşit, să mănânce. Slavă Domnului!
Jumătate de biscuit.
Biscuit? Atâta tot, un biscuit?
Da, e încă în pat.
Bună, mamă!
Iar azi a vorbit.
Ce-a spus?
A fost un singur cuvânt.
A spus: "Randy."
Ştim cu toţii că eşti ocupat şi ţi-e greu să ajungi aici.
Aşteaptă, Ralphie!
- Nu închide! - Cred că s-a trezit.
Ralphie, nu închide...
- Bine. Trebuie să închid. Pa! - Ralphie, să nu-mi închizi în nas...
Există pasionaţi, neprofesionişti şi diletanţi,
dar toţi pălesc în faţa celui mai enervant amator dintre toţi...
Pomponul.
...fanul.
Şi-a adus patinele de-acasă?
Întotdeauna.
Arăţi ca o prinţesă.
Soţia mea era o admiratoare devotată a patinajului artistic.
Bine. Hai să mergem!
Să mergem!
- Distracţie plăcută! - Pa, mamă!
Abilitatea ei exactă de a-şi aminti fiecare patinator,
figură şi punctaj se putea măsura doar cu...
Lipsa ei completă de abilităţi sportive.
Să ştii că sunt bună odată ce pun piciorul pe gheaţă.
Ai nişte glezne atât de solide încât mă mir că au cedat.
Uite! Le-am găsit în pod. Distractiv.
Mulţumesc.
Bine. Ţi le las ţie, iubito.
Pot să fac trucuri şi alte chestii.
Cei mai mulţi bătăuşi îşi iau liber de sărbători,
dar, pentru condamnaţii ăştia pe viaţă, vânătoarea nu se opreşte niciodată.
Pot chiar să fac un arabesc.
Asta ai făcut pe verandă?
La fel ca prada neatentă din Serengeti,
Julie, Mark şi Delbert au fost distraşi de jungla de vechituri a familiei Bumpus.
Mai încet! Am rău de maşină.
Ce?
Ce a urmat a fost inevitabil.
- Mark, s-au întors! - Mergeţi în spate!
Uite-i!
Aşa, fugiţi!
- Mark, grăbeşte-te! - Pe curând!
S-a blocat.
Copii, vreţi să vă jucaţi...
Încetaţi!
Barbarii! Nu cât sunt eu de pază!
- Lăsaţi-l! - Spune şi îţi dăm drumul!
- Spune! Milă. - Nu!
Spune-o!
Bine, milă!
Potoliţi-vă!
- E taică-său. S-o ştergem! - Hai!
Bebeluşii strigă după tati să-i salveze. Pe data viitoare!
- Mark, eşti bine? - Lasă-mă în pace!
Mamă!
Haide, scumpule! Eşti bine. Vino aici!
Bravo! S-a deschis sezonul şi noi suntem prada.
Tâmpitule!
Vezi cum vorbeşti!
Avea dreptate? O înţelepciune nespusă pândea în spatele ochilor lui inexpresivi?
Protejându-i, îngreunam situaţia?
Tată, s-au întors!
Dumnezeule! Black Bart şi banda lui!
Vechiul tău duşman. Ce ne facem?
Vom lupta.
PENTRU UN PUMN DE BULGĂRI
Ne întâlnim din nou...
Ralphie.
La semnalul meu.
Trageţi!
Dă-te la o parte!
Luptaţi-vă! Ce faceţi?
Sunt inutili.
Nu pe Mark!
Tată! Salvează-mă!
Nu!
Nu, tată!
Ne vom întoarce, Ralphie.
Şi nu vei mai fi aici ca să-i salvezi.
Pe cai!
Ralph!
Cine va lupta pentru noi acum, mamă?
Vom fi hrană pentru coioţi.
Fiecare părinte învaţă că nu-şi poate apăra copiii la nesfârşit.
Până la urmă, trebuie s-o facă singuri.
Trebuia să repun Crăciunul pe picioare.
Şi ce loc mai bun decât cea mai mare atracţie din Hohman?
Priviţi! Vitrina de la Higbee.
Vreţi s-o vedeţi? Mergeţi!
- Exact cum ai descris-o. - Arată foarte bine, nu?
Rezistând magic trecerii timpului,
vitrina de la Higbee nu dezamăgeşte.
CUIRASAT
Vrăjeşte copiii şi adulţii deopotrivă.
SANIA YANKEUL
Treptat, simţeam tăciunii Crăciunului cum începeau să se aprindă din nou.
E timpul să stârnim vâlvătaia!
Cine vrea să-l vadă pe Moşul?
Da!
E înăuntru chiar acum. Să mergem!
Crăciun fericit!
Uimitor!
Incredibil!
Aşa era! Slavă Domnului, chiar aşa era!
Bine, puneţi-vă la coadă la Moşul!
Ne întâlnim aici după ce terminaţi, da?
- Bine, mamă. - Pa! Vă iubesc.
Crăciunul văzut prin ochii copiilor tăi
are puterea de a reînvia amintiri şi emoţii de mult uitate.
Nu-l lăsaţi să vă lovească în faţă!
E în regulă.
Bine. Ce avem?
Da, am bugetul de Crăciun şi lista.
- Bine. - Distraţi-vă, copii!
- Mă duc la bar. - Pa, mamă!
"Sanie flexibilă F-23, hipopotami înfometaţi, cuptor Easy-Bake."
- Da, toate. - Bine. Eşti gata?
Haidem!
- Poftiţi, domnule. Îmi pare rău. - Sunteţi bine?
- Îmi pare rău. - Toată lumea e bine.
- Să te punem pe picioare. - Bine. Îmi pare rău.
Mulţumesc.
- Uite-o! - Bună, mamă!
- Salut! - Am avut un mic accident.
Doamne! Aşază-te aici.
- Aşa. - Mulţumesc.
- Bine. - Te ajut eu. Bine.
- Mă duc. - Eşti sigur că te descurci?
- Nicio problemă. Rezolv eu. - Bine. Baftă!
- Vrei şi tu? - Da.
Vă dorim Crăciun Fericit
Şi An Nou mai bun
Vreţi?
- Nu. - Nu.
Bine.
Îmi plac cumpărăturile astea de Crăciun.
Este foarte civilizat.
- Crăciun fericit! - Mulţumesc.
Bine. Am luat puzzle-ul şi chestiile mici.
- Bravo! Unde sunt copiii? - Un început bun.
Cam pe la jumătatea cozii.
- Bine. Du-te! - Bine.
Soţul face toate cumpărăturile de Crăciun.
Ea a avut un accident la patinaj.
Sunteţi siguri că nu vreţi?
- Da. - Da.
Bine.
BETTY CROCKER CUPTOR EASY-BAKE
N-am mai pomenit...
Crăciun fericit!
Doamne! E sălbatică. Ridic-o!
Ultima şansă.
Nu vrem.
Bine.
Crăciun fericit!
- Cine urmează? - Bine. Tu urmezi.
Haide! Nu vii?
Haide! Să nu cumva...
Doamne!
Adu mopul! Hai!
- Trebuia să vii cu lista. - Întoarce-te mâine.
N-ar trebui să beau atât pe stomacul gol.
Am o acadea în poşetă.
Haide, doamnă...
DESCHIS
Crăciun fericit!
Deci, tu eşti adevăratul Moş Crăciun?
Iarăşi începem.
Da, eu sunt.
- Renii. Câţi sunt? - Opt.
- Copiii răi. Ce primesc? - Cărbune.
- Numele tău legal? - Kristopher Kringle.
Polul Nord. Longitudine şi latitudine.
90 nord, 135 vest.
Eşti bun. Eşti foarte bun.
Da, sunt.
Vârful de brad. Stea sau înger?
Haide, Kringle, n-o da în bară.
Stea!
- Aşa, fratele meu! - Chiar că eşti Moşul.
Da, sunt!
Bine. Vreau...
Pisica ţi-o pot da. Cu celălalt lucru, te descurci.
Ne-am înţeles.
Haide! Crăciun fericit!
Moşule, care e celălalt lucru?
Fetiţa a cerut un radiator pentru un Plymouth din 1966.
Lasă-mă!
Ai reuşit?
Tu nu credeai că va reuşi.
Zurgălăi, Batman, băi, Robin a ouat
Batmobilul fără roată Şi Joker a scăpat
Radiatorul naibii!
- Pe bune? - Frate! Din nou?
Bietul Ralphie.
- Oul. - Da.
Nu mai avem.
Cred că glumeşti.
Bine, faceţi-vă comozi! Va dura o vreme.
- Îl las să se răcească singur. - Omule!
Mamă, ne putem juca în zăpadă?
Da. De ce nu?
Luaţi-vă mănuşile!
"Nu, scumpule, ia Plymouth-ul!"
Nu! Nu aşa se face.
Îndeasă-l mai bine, dacă vrei să-l arunci mai departe.
Hai să vă arăt! Trebuie să-l îndeşi.
Doar aţi mai făcut bulgări până acum.
Dacă vrei să-l arunci departe, îndeasă-l bine.
Cu cât e mai îndesat, cu atât mai departe ajunge.
Aşa. Şi apoi...
Bine? Baftă!
Aşa?
Întrebarea este: aveţi suficientă muniţie?
Eu ce-am făcut?
Eşti complice. Bătaie cu bulgări!
Nu trebuia să mă provocaţi.
Aruncă-l înapoi!
Nimereşte-i, Ralphie!
Haide!
Parcă erai rănită.
- Nu simt durere. - De partea cui eşti?
Eu şi Mark. Tu şi Julie.
Bine.
- Hai, mamă! - La adăpost!
Aşteptaţi-mă şi pe mine!
Aşteptaţi...
Înapoi în maşină, mamă!
Da. Bună idee!
Nu. La adăpost! Fugi!
Pun pariu că nu mă nimeriţi!
- Punem pariu? - Ba putem!
- Nu puteţi! - Da? Priveşte!
Loveşte-i, tată!
Doamne! Am ucis-o pe Julie!
URGENŢĂ
Tată, ai trecut de trei ori pe roşu.
Mulţumesc, Mark.
Vine tatăl tău.
- Coborâţi cu toţii, vă rog. - Ralphie.
O iau eu. E bine. Hai, scumpo!
- Am ajuns acasă? - Nu, mamă, suntem la spital.
Intră şi tu în spital, da?
O să-şi piardă ochiul?
Nu-şi pierde nimic. Du-te înăuntru!
Ai lovit-o bine.
- Da, am văzut. - Uşurel!
- Vei fi bine, scumpo. - E bine.
Mark, nu este politicos să te holbezi.
Uită-te la asta!
Sunt un ciclop.
Te ducem acasă. Îţi pun dezinfectant pe el.
Îmi pare rău, scumpo.
E în regulă, draga mea.
Doctorul a spus că trebuie să-l ţii maximum două zile.
Da, să fim siguri. Nu vrem să intre ceva în ochişorul ăla.
Ca de exemplu, un bulgăre?
Te ducem acasă, da? Te facem bine.
Ralph!
Am fost jefuiţi?
Mintea mea se chinuia să înţeleagă realitatea dură.
Fiecare dolar pus deoparte pentru Crăciun fusese cheltuit!
Şi acum, cu trei zile înainte de Crăciun, ce aveam de sărbătorit?
Nimic! Nici măcar un flecuşteţ!
Singurul avantaj...
- Doare? - Nu.
Copiii noştri habar nu aveau.
Ticălosul naibii!
Ai dreptate.
În faţa unei situaţii imposibile,
am făcut ceea ce orice părinte ar fi făcut într-un astfel de moment.
Am ignorat complet problema, sperând să dispară de la sine.
Reuben, sunt Ralph Parker.
Te-am sunat să-ţi spun
că mai am puţin şi termin manuscrisul următor.
Îl voi sfârşi, probabil, în câteva zile.
Dacă crezi că va conta...
N-am primit nicio veste...
Încă nimic?
Da. Încă o şansă.
Bine. Nu ştii cumva dacă au primit coşul cu fructe pe care l-am trimis?
Ştiu. O să-l termin.
Ralph, ştiu că vei scrie un necrolog frumos,
dar acum trebuie să ne concentrăm pe Crăciun.
Da, ştiu. Nimic nu mi-ar face o mai mare plăcere.
Dar încă mă gândesc la bestiile
care au furat cadourile copiilor noştri.
Le luasem pe toate. Fiecare cadou.
Te-au remarcat toţi la Higbee's.
Da, aşa a fost.
Dar apoi ne-am bătut cu bulgări.
Ne-am distrat, Mark zicea: "Pun pariu că nu mă nimeriţi!"
Iar ea a apărut de nicăieri.
N-am văzut-o. S-a teleportat.
Ralph! Cu toţii ştim că n-ai vrut să ne loveşti fiica.
Frate!
Asta este. Tatăl meu făcea să pară că totul e uşor.
Da, asta fac părinţii cei buni. Dar nu înseamnă că a fost uşor.
Am adunat toţi banii noştri
şi, cu ce ne-a rămas din bugetul de Crăciun,
putem să luăm nişte cadouri copiilor.
Cât avem?
Cu mărunţişul din scrumieră,
21 de dolari şi 17 cenţi.
Mai rău decât credeam.
Situaţia devenise şi mai grea,
obligându-ne să încercăm cea mai delicată manevră părintească,
coborârea standardelor.
Copii!
De Crăciunul ăsta, ne-am gândit că ar fi distractiv
dacă am insista mai mult pe recunoştinţă.
- Da! - Bine?
Staţi! Ce se întâmplă?
Ce rapidă a fost!
Despre asta voiam să vorbim.
Crăciunul nu înseamnă doar cadouri multe şi frumoase.
Nu?
Ne-au mirosit.
Nu, Mark.
Fiindcă şi asta face parte din Crăciun, nu?
Partea cea mai bună.
Toţi împreună, savurând mâncare delicioasă, gătită acasă.
Frumos efort, Sandy!
Zici că nu vom primi cadouri, ci doar alte caserole?
Nu. Ceea ce mama ta vrea să mă ajute să spun
este că vor fi cadouri, dar nu chiar cele pe care vi le doriţi.
Asta înseamnă că Moşul nu vine?
Renunţă! Catapultare!
Nu. Sigur că vine.
- Moşul vine de fiecare dată. - Da.
Vrem doar să ştiţi un singur lucru.
Te rog, n-o spune!
Intenţia contează.
Nu! A spus-o! Copiii au mirosit minciunica asta de la o poştă.
Deci Crăciunul o să fie naşpa?
Ştiam eu! Asta înseamnă că nu primesc sania, nu-i aşa?
Mai puţină supărare şi mai multă recunoştinţă, domnule!
Sigur au înţeles mesajul.
Te poţi duce după Mark?
Scuze.
Vrei să jucăm cărţi?
"Valeţi chiori"?
Nu, mulţumesc, bunico.
Trebuie să mă gândesc la ceva important.
Mark, hai la o plimbare!
Haide!
Bere pentru tata, Shirley Temple pentru băiat.
Pentru Crăciun!
- Noroc! - Noroc!
Geniul Shirley Temple.
Câteva ingrediente simple care-l pot face pe un copil să simtă că e adult.
Nu, Ralphie. Ai avut o săptămână grea,
nu-ţi face griji! E din partea casei.
Am auzit "din partea casei"?
Nu, n-ai auzit.
Măi, cum e de Crăciun, băiete?
E bine, cred. Mă concentrez pe recunoştinţă.
E foarte înjositor, Ralph.
Mark, ai mai servit la bar?
Am zece ani.
Destui. Vino aici şi distrează-te!
E ceva aici? Nu, nimic.
Uită-te la tine!
Vino cu mine!
Ce vrei? Am de hrănit homarul.
Ţi-am găsit căţeluşa.
O fi ieşit ea cumva.
Ce vrei să spui?
Dacă vrei să-ţi recapeţi căţeluşul adorabil, vreau o recompensă.
Ce fel de recompensă?
Aşa.
Nu se poate!
Da.
Te descurci. Du-te!
Mersi, băiete. Îmi place de tine.
Mark, răspunde tu! Hai!
Alo?
Staţi puţin să verific. Junior e aici?
Junior Kissel?
Îmi pare rău, doamnă.
Nu e nimeni aici cu numele Junior.
Crăciun fericit! La revedere!
Bravo! Te-ai descurcat minunat.
E grozav.
Copilul tău le are.
Bravo, puştiule!
Aşa!
Flick, bere şi şorici. În contul meu.
Nu mai avem şorici.
Care bar rămâne fără şorici?
Săptămâna trecută nu aveau porumb prăjit.
E barul care împrumută un tip,
iar ăla are o datorie uriaşă şi nu respectă locul.
Nu-mi place tonul tău.
Deşi ar fi ultimul care s-o recunoască,
undeva, adânc înlăuntrul său, Flick i-o pregătea lui Schwartz
din ziua aceea de demult de la locul de joacă.
Şi ce fel de ton aţi prefera, Alteţă?
Ştii, poate ţi-ar fi mai confortabil
în josul străzii, la The Knight Cap.
The Kinght Cap?
The Knight Cap. Barul din ultimul cerc al infernului dantesc.
The Knight Cap?
Aşa crezi?
Da, se poate.
- Da? - Da!
Da? Retrage-ţi cuvintele!
- De ce aş face-o? - Jur pe mama, Flick!
- Retrage-ţi cuvintele! - Da?
Ce zici de asta? Mi le retrag dacă te dai pe Rampă.
Rampa? Niciun om întreg la minte n-ar accepta să se dea pe Rampă.
Ţi-ai ieşit din minţi?
Sunt om în toată firea. Nu mă dau pe nicio rampă.
Dar Flick era cu doi paşi în faţă.
Şi îţi şterg datoria.
Bietul Schwartz era încolţit.
Decât să sufere o umilinţă în faţa rataţilor săi,
Schwartz şi-a decis soarta.
- S-a făcut! - Bine.
- Toată lumea afară! - Tată, haide!
PLECAT LA RAMPĂ REVIN ÎN 20 DE MINUTE
ATENŢIE! INSTALAŢIE MILITARĂ
Rampa, un experiment abandonat de Corpul de Genişti.
Pe timp de iarnă se transforma în jgheabul îngheţat al groazei.
Pe Rampă era ca şi cum te-ai fi dat în propriul sicriu.
- Sfinte... - Ce-ai zis?
Nimic.
Poftim! E înmormântarea ta.
Se dă cu aia?
La ce naiba vă uitaţi? Copii proşti.
E nebun de-a binelea.
Continuă! Urcă dealul, Schwartzy!
Haide! Se face frig.
Ce faci, omule?
O să renunţe de frică. N-ai grijă!
E o nebunie.
O să-mi şteargă datoria.
Cobori odată
sau aşteptăm până ne îngheaţă boaşele?
Dacă răzbunarea se serveşte rece, asta era o cină congelată.
Doar n-o să mă omor pentru asta. E o nebunie!
Schwartz! Te provoc triplu!
Dacă Schwartz dădea înapoi acum,
nu-şi mai putea arăta faţa în taverna lui Flick,
probabil nici în Hohman de-acum încolo.
L-am prins.
Bine. Ar trebui să ne dăm la o parte.
Ralphie! N-o să păţească nimic, nu?
Ar trebui să ne dăm la o parte.
- O va face. - Dă-i drumul!
Geronimo!
Schwartz!
Schwartz, trezeşte-te!
Trăieşte?
Aşa cred. Nu ştiu. Schwartz, trezeşte-te, omule!
Schwartz!
Ce duhoare!
Credeam că te-am pierdut, frate.
Am reuşit? Mi s-a şters datoria?
Da, haide, Flick!
Da, datoria ţi-e ştearsă.
Te ducem acasă.
Bine, dar mai întâi să bem ceva.
În contul meu.
Îmboldiţi de curaj, superioritate şi beţie,
clienţii barului au trecut la fapte.
- Nu! Este sania mea! - Haide!
Orice persoană raţională ştie prea bine că, la peste 40 de ani, nu mergi cu sania.
Dar aceştia nu erau persoane raţionale.
Era greu să nu te uiţi la ei.
Pârtie!
N-am mai văzut atâtea victime în frig de la războiul coreean încoace.
Tată! Priveşte!
Mark! Nu!
Atenţie!
Coteşte!
Încetineşte, puştiule!
Doamne! L-am ucis pe Mark!
Bună! E foarte târziu.
Totul a mers bine cu Mark?
Mai mult sau mai puţin.
Bine. Am rezolvat cu cadourile.
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Noapte bună!
Apropo, Mark şi-a rupt braţul.
Mama era una dintre cele mai creative
şi mai nemiloase jucătoare de scrabble din tot Vestul Mijlociu.
Toţi ştiau că nu e bine să te pui cu ea.
Sandy, pe de altă parte...
"Catralion" nu e cuvânt, cred.
Ba da. Tocmai l-ai rostit într-o propoziţie.
Cuvânt cu punctaj dublu, alt cuvânt cu punctaj dublu
şi bonus de 50 de puncte pentru depunere completă.
Stai să calculez!
122 de puncte.
Copii, când tatăl vostru era ca voi,
avea cam aceeaşi problemă, dar a ştiut ce să facă.
Afacerea Scut Farkus.
- Serios? - Ce s-a întâmplat?
I-a zburat ăluia mucii din nas. Asta s-a întâmplat.
Tati a bătut pe cineva?
Stai aşa! E adevărat?
E chiar aşa greu de crezut?
Ralph...
Te-a mai supărat vreodată?
Nu.
Trebuie să găsiţi o soluţie. Nu mai puteţi fi ţinta lor.
"Armoire".
Ăsta nu e cuvânt.
Ba da. Un cuvânt mai fiţos care înseamnă "dulap".
Ai şi tu unul la etaj.
Sunt sigură că n-am.
În Indiana, îl numim şifonier.
Haide, ia-ţi haina!
Pentru ce?
Am o idee.
"Arm". Cinci puncte.
Doamne! Cinci puncte mari şi late pentru Sandy. Bravo ţie!
E hidos.
Cel mai urât.
Nu mai aveam timp şi îmi trebuia o veste bună.
Toate speranţele mele depindeau de o ultimă editură.
Reuben la telefon.
Reuben, sunt iarăşi eu, Ralph.
Tot la birou în ajunul Crăciunului?
- Cât devotament! - Da.
Am sunat să întreb pentru ultima oară înainte de Crăciun.
Nu, Ralph. N-am primit nimic...
Înţeleg.
Gata! Am avut şansa mea, acum am primit răspunsul.
Ralphie, eşti în regulă?
Da.
Nu.
Necrologul ăla e cea mai grea chestie pe care am scris-o vreodată.
Şi tocmai am aflat motivul. Nu sunt bun de scriitor.
Întreabă orice editură din Chicago!
Nu le pasă, mamă. Nu-mi vor cartea, totul s-a terminat.
Ralphie!
Un necrolog?
Cum să rezumi viaţa unui om într-un singur paragraf?
Eu n-o pot face.
Ralphie!
Ralphie, uită-te la mine!
Lasă editurile şi paragrafele!
Nu mai încerca să scrii cuvinte perfecte!
Viaţa nu este perfectă.
Nici tatăl tău nu era perfect.
Scrie despre omul pe care-l iubeşti!
Sau nu. Tu hotărăşti.
Arată ca un coşmar roz.
Aceasta este o lampă!
Am avut una când eram de opt ani.
În mod incredibil, barajul se rupsese.
Odată ce m-am dat la o parte,
cuvintele şi emoţiile s-au revărsat pe pagină.
Degetele mele se luptau se ţină pasul cu torentul de amintiri
cu tatăl meu.
TATĂL MEU DE RALPH PARKER
Eşti bine?
Să ştii că sunt.
Bine.
Voi ce faceţi aici?
Nimic!
Nimic. În spatele fiecărui "nimic" se află întotdeauna "ceva".
- Uite-i că vin! - Uite! Alt om de zăpadă.
Adio!
Doamne!
Isuse! Ce-aţi păţit, băieţi?
Da, băieţi. Aţi dat peste ceva?
Cum ar fi un ciot de copac?
Asta e a mea! Mulţumesc frumos.
Tata o să ne omoare.
Uite! S-a pişat pe el.
Ba nu!
Aşa e.
Râsul, cea mai tăioasă armă din arsenalul omului,
capabilă să-i facă pe uriaşi de mărimea unui şoricel.
- Chiar te-ai pişat pe tine? - Gura!
Bravo, Mark!
M-am făcut cu un snowmobil.
Staţi puţin, oameni buni!
Radarul Comandamentului Apărării Aerospaţiale Americane tocmai a detectat
un obiect zburător neidentificat pe cerul nopţii.
Se îndrepta spre sud, către partea continentală a Statelor Unite
cu o viteză foarte mare.
E ceea ce cred eu?
Radarul NORAD a interceptat un semnal
transmis de la Polul Nord.
E Moş Crăciun!
Ştiţi ce? Aşa cred şi eu.
În sfârşit, mai aveam o singură noapte de vis până la Crăciun.
O scosesem la capăt.
Până dimineaţă, treaba mea era...
Steaua! S-a spart!
Nu s-a spart, s-a pulverizat!
O putem repara?
Scumpo...
Ai spus că nu există Crăciun fără stea.
Scumpo, e în regulă. N-o să ne strice Crăciunul.
Nu! Ai zis că Moşul nu vine dacă nu avem stea.
Scumpo...
- Am spus eu asta? - Da!
Nu ştiam că o să se întâmple asta.
Ştiam eu. S-a zis cu Crăciunul.
Ştiţi ce? O să plec.
Şi o să aduc o stea. Una chiar mai bună!
Ralphie, e ajunul Crăciunului.
Atunci, nu mai zăbovesc.
Păi, totul e închis!
Ai auzit ce spune. Unde pleci?
Rezolv eu.
Ralph, las-o baltă!
Nu, n-o las baltă.
O să fac rost de o stea!
Şi vom avea un Crăciun nemaipomenit!
Plecaţi! Nu acum!
Nu acum, fir-ar! Plecaţi!
Plecaţi odată!
ÎNCHIS
Oraşul cădea în beznă, odată cu speranţa de a-mi putea îndeplini misiunea.
TAVERNA LUI FLICK
Termenul "intrare prin efracţie"
a avut mereu un ton nedrept şi sinistru.
"Împrumut de la un prieten", pe de altă parte,
suna de-a dreptul prietenos.
ÎNCHIS DE CRĂCIUN! MERGEŢI ŞI BEŢI ACASĂ!
Dacă Flick ar fi aici, m-ar lăsa înăuntru.
Dar, de vreme ce nu era...
Fir-ar al...
Haide!
Victorie!
SCUZE! VOI PLĂTI FEREASTRA RALPH
Cu steaua în mână, mă puteam întoarce triumfător la familia mea iubitoare.
Crăciunul va fi salvat.
Tu! Nu mişca!
Mâinile sus! Am spus să le ridici!
E în regulă. Îl ştiu pe proprietar.
Trebuia să împrumut o stea de Crăciun. Am lăsat un mesaj.
Ai lăsat un mesaj. Asta-i nouă.
Stai!
Te cunosc de undeva?
Scut Farkus.
El era, având aceeaşi ochi galbeni.
Doamne! Ochii lui erau şi acum galbeni!
Nu cred că am schimbat vreo vorbă cu Scut
de când i-am zburat mucii din nas cu zeci de ani în urmă.
Dă-te bătut!
Poate nu mă va recunoaşte.
Ralph Parker.
La naiba!
Intrare prin efracţie. N-aş fi crezut că o să ajungi aşa.
Stai! Îţi explic.
Urcă în maşină!
Regula numărul unu: dacă inamicul te capturează, nu-ţi arăta frica!
Împrieteneşte-te cu el şi creează o relaţie!
Cât a trecut? 20, 30 de ani?
Treizeci şi trei. Dacă-i numeri.
Gata! Scut o să mă închidă şi o să arunce cheia.
Ce se va alege de familia mea?
ZECE ANI MAI TÂRZIU
Cine e acolo?
Ai vizitatori.
Mortul la plimbare.
Sandy! Arăţi beton!
Aşa mă şi simt, Ralph. Mai bine ca niciodată.
- Mark? - Bună, tată!
De ce vorbeşti aşa?
Uite! Brusc, îi pasă.
N-ai mai venit acasă, tată. Aşa că lucrurile s-au cam nasolit.
Julie, tu eşti?
Ţi-am adus un cadou.
Ce-ai păţit la ochi?
Ţi-ai ţinut una dintre promisiuni, Ralph.
Crăciunul pe care nu-l vom uita.
Nu-l vom uita!
Frate!
POLIŢIA
Aia era secţia de poliţie. Tocmai am trecut de ea.
Nu-ţi face griji!
Să nu-mi fac griji? Eram foarte îngrijorat.
Să uităm de închisoare! Ralph voia să mă omoare.
Pari cam agitat, Parker.
Eu? Nu... sunt bine.
După ce ai spart un bar în ajunul Crăciunului?
N-am vrut s-o fac. A trebuit.
Îmi trebuia steaua pentru brad, pentru familia mea, pentru Crăciun.
N-are nicio noimă.
Când eram copii, viaţa era simplă.
Doar jocuri şi distracţii. Am dreptate?
Râdeam mult.
Acum am şi eu nişte draci împieliţaţi
care merg toată ziua cu tâmpenia aia de snowmobil.
Fie vorba între noi, sunt mai răi decât am fost eu vreodată.
Ce tot vorbeşti? Tu erai grozav.
Ce tot spuneam? Creierul îmi era terci.
Cuvintele mele muribunde erau minciuni! Numai minciuni!
Farkus, recepţie. Unde eşti? Mă auzi?
Cum o va face?
Omor cu mii de înjunghieri? Îngropat de viu?
Aparat medieval de rupt fălcile? Ars la stâlp? Călcat de compresor?
Banc de piranha?
Sfârşitul drumului, Parker.
Nu! Până aici mi-a fost! La revedere...
Aici stai, nu?
Da, aici stau.
Ai spart barul lui Flick? Îţi doreai rău steaua aia.
Da, aşa e.
Apreciez că m-ai periat în felul ăla,
dar amândoi ştim că eu eram un fel de pacoste când am fost copii.
- "Un fel"? - Încercam să par un dur.
Ştii? Ca bătrânul.
Cafteala pe care mi-ai dat-o în ziua aia mi-a dat de gândit...
Nu ştiu unde vrea să ajungă.
Şi am lăsat tot gunoiul ăla în urmă.
Şi iată-mă acum!
Sunt dintre cei buni.
Vreau să spun că ţie ţi-o datorez, Parker.
Crăciun fericit, Ralph!
Crăciun fericit, Scut!
Ştii, dacă ar fi răspuns altcineva la apelul ăla,
ai fi putrezit în celulă tot weekendul. Ce zici de asta?
Ralphie, ai găsit o stea.
Da.
Mi-e dor de el, mamă.
Şi mie.
Dar ştiu că e aici.
Repar eu siguranţa.
Nu. Du-te la culcare!
Trebuie să învăţ să le fac singură de-acum. Mă descurc.
- Bine. - Du-te!
- Mă duc sus. - Bine.
- Ai grijă, mamă! - Noapte bună, Ralphie!
Noapte bună!
Trezirea!
Avem cadouri sub brad. Haideţi să le vedem!
- Bine, ne-am trezit. - Bine.
- Grăbiţi-vă! - Veniţi jos!
Uite, Julie!
Tati, ai reuşit! Ai adus steaua şi Moşul a venit!
- E minunată! - Un logo de bere?
Nu întreba!
Crăciun fericit!
- Crăciun fericit! - A mâncat fursecurile!
- Bună dimineaţa! - Şosetele sunt pline!
- Ai luat şi alte cadouri? - Nu. Tu?
Nu.
"Pentru Ralph. Te iubesc. Tata."
"Pentru Julie. Te iubesc. Bunicul."
Mamă, toate sunt de la tata.
Da. Aseară, când eram jos în subsol
şi reparam siguranţa, le-am găsit.
Cred că le-a cumpărat înainte.
Da. S-a descurcat bine.
Da.
- Haideţi să deschidem cadourile! - Da.
Fiecare, pe rând, a deschis cadoul de la tatăl meu,
minunându-se de perfecţiunea gândului bun.
Un cuptor Easy-Bake. Pot face azi fursecuri de Crăciun.
- Da. - Are chiar şi un pompon.
Foarte drăguţ.
- Este moale. - Da.
Un stilou.
E minunat.
Ia te uită!
Yankeul zburător flexibil F23!
De unde a ştiut?
Ştie. Întotdeauna ştie.
Pe când părea că singura persoană care lipsea e tatăl meu,
el era totuşi aici, ca întotdeauna, în dimineaţa de Crăciun.
SERVODIRECŢIE
Ia te uită!
Doamne!
Am sfâşiat neîngrădiţi restul de cadouri.
Aşa, tatăl tău n-o să te mai lovească în ochi.
A fost un accident.
Unele erau de la mama. Şosetele erau de la Moşul.
Iar celelalte i se datorau lui Sandy, care cheltuise ingenios restul de bani.
- Un calendar cu petreceri. Disco. - Disco.
Ia te uită!
Nu i-a păsat nimănui cât a costat, fiindcă...
Nu-mi vine să cred c-o spun, dar a contat intenţia.
- O să-şi rupă şi celălalt braţ. - Da, s-ar putea.
Tată, ţi-am luat şi ţie ceva.
- Cadourile sunt minunate. Mersi! - Cu plăcere.
- Crăciun fericit! - Crăciun fericit!
Ce? Doamne!
Un radiator. De unde...
L-am şantajat pe Delbert. A fost uşor.
Bravo, fata mea!
Mulţumesc, scumpo. Îmi place.
Delbert Bumpus. Mereu doar lucruri bune de la el.
Abia aştept!
Şi eu.
După ce terminaţi caserolele.
Haideţi! Două farfurii, două furculiţe. Duceţi-vă!
- Vorbeşti serios? - Da. Plecaţi!
Hai! Puneţi nişte cărniţă pe voi!
- Nu se mai termină. - Ştiu.
Ştii, m-am gândit...
Un an nu e aşa de mult.
Şi să-ţi faci o carieră de scriitor...
Nu, iubito. Înţelegerea e înţelegere.
Şi a fost un adevărat cadou.
Din ianuarie, mă întorc la treabă. Şi e în regulă.
Bine.
Nu lipsa de succes mă deranja.
Era ghimpele care stătea în convingerea mea
că încă aveam ceva important de spus.
Ralphie!
Bravo!
Bine.
Ralphie! Mie şi soţiei mele ne-a plăcut povestea.
Ziarul. E grozavă!
TATĂL MEU
E povestea mea. De unde o au?
Nu te uita la mine!
Eu le-am dat-o.
Ce tot vorbeşti?
Aseară, după ce ai plecat în trombă, au sunat de la ziar.
Voiau necrologul pentru ediţia de duminică.
Am luat maşina mamei tale şi le-am dus-o.
Nu este un necrolog.
Ştiu. Aşa a spus şi editorul.
Ralph, am citit-o. E cel mai bun lucru pe care l-ai scris.
În plus, doar nu era să le dau
alea trei propoziţii mizerabile pe care le-ai scris în caiet.
Răspund eu!
Alo? Da, e aici.
Pe tine te caută.
Cine e?
Editorul de la ziar.
Alo?
Da. Mai am.
Bine. În regulă.
Mulţumesc.
Ce a spus?
Vrea să ştie dacă mai am şi alte poveşti.
Ralph, ai reuşit.
Am reuşit!
Da, chiar am reuşit!
Eram scriitor publicat! Şi mai voiau!
Răspund eu!
A mai zis că va fi ceva sindicalizat.
- Ce? - Ce înseamnă asta?
Adică publicat în toate ziarele.
- Chiar şi în Chicago? - Da.
Haide s-o citim!
- Ralph... - Aşteaptă-mă!
- Mulţumesc, iubito. - N-ai de ce.
- Ralphie, ai oaspeţi. - Du-te!
- Bine. - Du-te!
Cine este, mamă?
Uite-l! Un Ray Bradbury al oraşului Hohman.
Frate! Bravo, omule!
- Bun material, omule! - Mersi, amice.
Mamei i-a plăcut. M-a pus să i-o citesc de două ori.
Mersi de poveste, Ralph.
- Larry! - Un motiv grozav să ieşi din casă.
- Da. - Nu serviţi o caserolă?
Mi-ar plăcea mult.
Probabil vă e foame.
- Caserolă. - Nu zic nu.
- Hai să mâncăm! - Haide!
Crăciun fericit tuturor!
Pe măsură ce se ducea vestea,
venise, pare-se, jumătate din cartier.
Mama mea îi întâmpina cu braţele deschise atâta vreme cât nu erau colindători.
- Mănânci? - Ralph...
- Nu e adevărat. - Poliţistul Farkus...
Ce e cu hărmălaia asta?
Randy!
- Randy! - Mamă!
- Crăciun fericit, frate-meu! - Ai ajuns.
Da. Un biscuit?
Unchiule Randy!
Şoriceilor! Ce faceţi?
Mă bucur să vă văd!
Ce-ar fi să verificaţi valiza aia de colo?
- Am luat de pe drum nişte cadouri. - Da.
- Sandy! - Randy! Crăciun fericit!
Pisica de pluş pe care o voiam!
Ce tare! O spadă.
- Nu! - Atenţie la sora ta!
Ce-i mirosul ăsta?
- Caserolă. Hai să mâncăm! - Ce? De Crăciun?
Haideţi! Ne trebuie farfurii.
Scaune. Haideţi cu toţii!
S-au adunat toţi, şi-au suflecat mânecile
şi şi-au mai slăbit cureaua.
Caserolele n-au avut nicio şansă.
Nu în faţa hăului fără fund pe nume Larry Novak cel cumsecade.
Da!
Curcanul! E gata curcanul!
Faceţi loc pentru curcan! Aşa.
Când am tras linie,
nu prea mi s-a părut sărbătoarea perfectă pe care mi-o imaginasem.
Soţia în cârje, braţul rupt al fiului meu,
fiica mea aproape oarbă, cadourile furate şi cartea mea respinsă.
Totuşi, dincolo de probabilităţi,
cu toate bătăile de cap şi durerile de inimă,
casa era iarăşi plină de viaţă, râsete şi iubire.
Tata ar fi fost mândru.
Fir-aş să fiu, Ralph! Ai reuşit!
Mamă, ce crezi?
Încă n-am citit-o.
Poftim?
Nu. Voiam s-o aud de la fiul meu, scriitorul.
Da, tată. Citeşte-o!
Da.
Veniţi aici!
"Tatăl meu.
Tatăl meu nu doar sărbătorea Crăciunul, ci îl petrecea cu desfătare.
Îl făcea să prindă viaţă pentru familia lui.
Unul dintre aceste Crăciunuri s-a remarcat la cel mai înalt standard.
Totul a început în vechea casă de pe strada Cleveland.
Crăciunul bătea la uşă, minunatul, gloriosul, frumosul Crăciun,
în jurul căruia se învârteau toţi anii copilăriei.
Centrul oraşului Hohman era pregătit
de sărbătoarea anuală a păcii pe Pământ şi a generozităţii oamenilor.
Dar mai important pentru un băiat
era misiunea lui de a obţine cel mai râvnit cadou
pe care-l putea spera un copil de nouă ani. Sfântul Graal..."
...al darurilor de Crăciun.
Puşca Red Ryder cu aer comprimat şi 200 de lovituri.
O NOUĂ POVESTE DE CRĂCIUN
Subtitrarea: Dan Butuza