Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ljudi ne znaju kolika je ovo odgovornost.
Pare se i na svijet donose stvorenja koja bezglavo bauljaju.
Past će na nos.
Vidi kako mu se noge tresu.
A mama i ne gleda.
Mali grca, a ona mu na Tinderu traži tatu.
Ako ne pljusne u roku od 30 sekundi, plaćam duplo.
-To te ja pitam! -Mama! Joj!
Isuse! Stani.
Što je? Frende?
Ima taj jedan dan
Topao sav, a prosinački
Dan, obični dan
Kad svađe u zaborav padnu
Ima taj jedan dan
Kad nas sve radost čeka
To je dan
Svima nama poznat od rođenja
Zemlja nebu, nebo zemlji
Pozdravi se šalju amo-tamo
Drveće pticama, ptice drveću
Pahulje na vjetru plešu lagane
Ima taj jedan dan
Kad zajedno u miru smo svi
Dan, prekrasan dan
Danas na dar godina nam ga daje
Bok, Tytuse.
Ovo mu je za večeru u sedam.
Nećeš vjerovati što je bilo. Dobio sam besplatnu travu.
Ma što je? On ne zna što to znači. Ima raznih vrsta trave.
Stvarno si nepopravljiv.
Dobro znam što radiš. Znam svaki tvoj potez, svaki!
I ovaj isto?
Prestani! Morao si samo otići po njega.
Zaboravio sam. Znaš da meni vrijeme drukčije prolazi.
-Sad sigurno. -Ljutiš se?
-Izgledam li ljutito? -Sigurno si ljuta.
U smjeni mi je umrlo četvero ljudi, ali tlak si mi digao ti.
A osim toga, u Zraci sunca danas imaju roditeljski.
Sigurno će razgovarati o Tytusu, a ja ću opet izostati.
Baš ga mrze.
Kako su me samo gledali kad se pročulo da jedino ja ne plaćam!
Ili kad je Tytus onoj curici gurnuo hrenovku u nos.
Ili kad je donio mrtvoga goluba.
Cijelu hrenovku?
-Zajebao sam, znam. -Molim te!
-I ti si psovala. -Da, ali ja sam se okrenula prema zidu.
Zvuk se odbija od zida… Dobro!
Dobro.
Zajebao sam.
Idem ja na roditeljski.
DOBRO DOŠLI
Ne.
Ja moram u bolnicu, pa netko mora ostati s njime.
Ti se ne bi snašao među odraslima.
Bok, ljubavi.
Laku noć.
Bok.
VRTIĆ ZRAKA SUNCA
Što ti je to?
Tytuse?
To su moje sluš…
Skupe su.
Ako ih potrgaš, plaćaš.
Tytuse!
Ne po zidu!
Kad te ja…
E jebiga!
Stari, mogu li te zamoliti za uslugu?
-Da? -Moram izaći.
Hoćeš da pričuvam derište?
NOĆ U VRTIĆU
Ovo uopće nije bila laka odluka, ali ništa mi drugo ne preostaje.
Vaše su ideje podbacile, znate i sami.
Ne možemo to učiniti i gotovo.
-Posljedice za dijete… -Ovdje ima puno djece.
-Djetetu je… -To je samo vaše mišljenje.
Ovo je previše važno…
-Hej. -Dobra večer.
-Ja sam… -Dorotin dečko? Eryk?
Kako znaš?
S njezinog Instagrama. Ne objavljuje puno fotki, a na jednoj je ti grliš.
Očito je veza ozbiljna.
Pa i jest.
Došao si njezinom sinu na roditeljski, znači da je turbo ozbiljna. Justyna.
-Bok. -Predsjednica Vijeća roditelja.
-A vi? -Ja sam ravnateljica.
Sastanak je ondje.
Pozdrav svima!
Ovo je Eryk.
-Bok, Eryk. -Bok.
Dajte malo života!
Bok, Eryk!
-Zdravo. -Bok!
Eryk je novi, pa neka svatko kaže dvije rečenice o sebi.
Jebote, zbilja?
Oprostite, imamo pravilo. Samo jedno. Nema psovanja.
To prijeđe u naviku, djeca je pokupe od nas i zagade svoj rječnik.
Aha, može.
Dakle, ja sam Eryk. To je prva rečenica.
Ja sam Dorotin dečko… partner.
Po zanimanju sam dizajner zvuka i moglo bi se reći da sam Tytusov poočim.
To je druga rečenica, složena. Sada ti!
Duplo sam stariji, mogu ja dobiti duplo više rečenica?
Ne.
Tadeusz.
-Bok, Tadeusze. -Zdravo.
-Mi smo roditelji dvoje male djece. -Ja sam Ankin tata.
Gawełova mama. Upoznali smo se ovdje. Znaš kako je.
Ja sam Pawełekova mama. U grupi je s najstarijima. Odlično pliva.
-Aha. -Želi psića, ali još se nismo odlučili.
-Viđamo se. -U vrtiću.
Oboje smo solo.
-Jesmo. -Ja sam solo.
Ja sam previše toga proživio da bih sve zgurao u dvije rečenice.
Moj ga je muž vodio na karting.
Ali dosta sad o meni.
Ja sam Hamza.
Pozdrav, ja sam Kazimierz.
Moje četvero djece išlo je u ovaj vrtić.
Sad ovamo ide Daniel.
Daniel ima Downov sindrom, ali odgajamo ga kao da ga nema.
-Svaka čast. -Molim?
Super.
-Ja… -Počnimo!
Prije glavne točke, našeg dugo očekivanog božićnog igrokaza,
stavila bih još nešto na dnevni red.
A to su toaleti.
Kazimierze, hvala na WC školjkama s automatskim ispiranjem.
Nema na čemu.
Iako se nekim roditeljima ne sviđaju zato što djecu ne potiču na samostalnost.
Komu to?
Komu se ne sviđa?
Pawełek ponekad ne kaka tjedan dana.
-Mekinje. -Oprostite, ali to je glupost.
Djeca moraju znati povući vodu na zahodu. Ako ne uče…
Hamza.
…neće naučiti.
Hamza!
Gledaj me kad mi se obraćaš.
Stolica je plutala dva-tri sata. Pa to je nezdravo.
Kao nutricionist i osobni trener smatram da je koji put nužda važnija od jela.
-Koncentrirajte se, molim vas. -Ja sam postupio objektivno ispravno.
Molim te, nemoj se uzrujavati. Zahvalni smo ti, je li tako?
Zahvalimo mu. Hvala, Kazimierze.
-Hvala. -Pa da.
-Hvala. -Stvar je u tome da si zaobišao protokol.
Nismo glasali.
Bilo je već 19.15, a znao sam da će se svi raspričati ako se bude glasalo.
Kad sam htio pravo božićno drvce, smreku, rekli ste, nije ekološki.
-Htio sam objesiti državni simbol… -Glasati se mora.
Oprosti, ali ovo nije tvoja kuća.
-Ovo je zajednica. -To je u ku…
DA
„Miči WC-e.“
„Da.“
„Kenjam na kenjaru.“ To valjda znači „ne“.
WC-i „da“, WC-i „ne“.
„Ne.“
„Da.“
I… „da“ za WC-e.
Izjednačeno.
Zadovoljan sam rezultatom. Pluralizam pobjeđuje…
Kazimierze, oprosti časak.
Eryk?
Dobar tek.
Dorota te ovlastila da budeš ovdje.
Pa da.
Eto.
-Dakle, imamo još jedan glas. -On nema potomka.
Kaziu, smanji voltažu
Eryk je Tytusov poočim. A poočim je zapravo kao otac.
-Da. -Samo je naziv drugi.
-Jesi li za govna ili protiv njih? -Ne psuj.
To je filozofsko pitanje.
Je li bolje da čovjek odraste sa civilizacijskim tekovinama ili bez njih?
Ja sam odrastao u socijalnom stanu.
U sobi nas je bilo troje djece.
-Ali dobro sam ispao, je li tako? -Pa ono…
Makar mi je ponekad žao što netko nije za mnom povlačio vodu.
Ali budući da je ovo Dorotin glas, a ne tvoj…
Točno.
Njezini su prioriteti malo drukčiji.
Dakle, nažalost…
Žalim, ali moram glasati protiv WC-a.
Eryk!
Bez brige.
On je uvijek tankih živaca. Naviknut ćeš se.
-Ne, hvala. Idem ja polako. Hvala. -Ne?
Šteta, zato što…
nema integracije bez alkoholizacije.
Tadeusze, nemoj ga nagovarati. Na svaki sastanak donese piće.
Jednom ću uspjeti.
-Gotovo je? -Što se tebe tiče.
Imamo još božićni igrokaz.
Nisu imali volje za probe, pa sad ostajemo koliko god treba!
Ma znamo!
Nemamo ulogu za tebe.
Osim ako ne želiš biti drvo ili pahulja.
Ne, hvala.
Dokazao sam da mi je stalo.
Pa ako biste mogli Doroti prišapnuti kako se odgovorno ponašam,
bio bih vam zahvalan.
Za Tytusa bi sve dala.
Kako da ne.
-Pa dobro. Vidimo se! -Bok!
Dobar šešir, Tadeusze.
Hvala.
GLAZBOZEMLJE
Ja sam nutricionist. Moram se izvagati kad god piškim.
-Vidimo se. -Bok.
PIŠKOZEMLJE
Već sam se zabrinula da će onaj ostati.
To bi bio problem.
-Kako ćemo to izvesti? -E da.
Nećemo sad glasati. Poslije probe.
Prvo ću razgovarati sa svakim posebno.
Ne mogu tek tako Tadeuszu ili Sandri reći da je Tytus malo govno.
Moram imati takta.
Nadam se da će svi shvatiti problem.
Tog malog treba maknuti. Već danas. Inače će nekog ubiti.
Pusti vodu, mladi istraživaču!
Bok.
Daj se javi!
Javi se, majku mu!
-Zar je dotle došlo? -Jebote!
Ništa se ne brinite.
Svatko tako reagira nakon što s njima razgovara.
Jedna me oprala jer je njezin sin naučio riječ „dupe“.
-Začudila bi se koje riječi još zna. -Oni hoće…
Ona.
Ona hoće izbaciti Tytusa.
Zar niste vi…
-Prijeđimo na ti, bit će lakše. Baśka. -Eryk.
Znači, znaš.
Jutros je…
Htjela sam reći da me pitala za to.
Ali ona ne pita.
Ona obavještava.
Gospođa Justyna.
Ima na to pravo ako je većina roditelja na njezinoj strani.
Makar to bilo pizdunski…
Može izbaciti Tytusa.
Ali to ti je život.
-Ne, morate mi pomoći. -Moraš.
Da, dobro. Moraš mi pomoći. Sigurno postoje neki zakoni, pravila, principi.
Treba se boriti. Jeste li… Jesi li ravnateljica ili nisi?
Eryk.
Zaboravi. Ovo je Zraka sunca.
A TO JE DOROTA: NE MOGU RAZGOVARATI. VAS DVOJICA STE OKEJ?
JESMO!
ZRAKA SUNCA
NAŠE VIJEĆE RODITELJA
Na što nas to pozivaš?
Na novogodišnju proslavu. Kreirao sam događaj na Facebooku.
Kazimierze, nemoj nositi oružje u prostoru gdje su djeca.
Imam dozvolu. Jednom ćeš mi biti zahvalna. Uostalom, prazan je.
Lesławe! Vi dolazite, je li tako?
Tadzik, ne možemo.
Putujemo s djecom za Božić. Prvo zajedničko putovanje u Livigno.
U to je doba ludnica. Znaš kako je.
-Naravno. Ovako nitko neće doći. -Radim!
-Hamza je na poslu. Justyna? -Samohrana majka. Ja ti uvijek imam posla.
Ja ću doći.
Očito ću ga opet morati otkazati.
Takav konverzacijski potencijal! A sad nam je i Eryk došao.
Fora tip, ha?
Ima dobru guzu. Samo neka dođe.
Da, simpatičan je.
Eryk! Baš smo te spominjali.
Da? Samo po dobrom, nadam se.
Krenuo sam kući, ali glavom mi se motala vaša predstava.
Pa sam zaključio da si nikad ne bih oprostio da ne odglumim bar drvo.
Krycha, sigurno ima neka ulogica za našeg putnika namjernika.
Pa ono… Svakako…
Nažalost, scenarij je završen.
-Josip. -Molim?
Već tjednima govorim
da u igrokazu o Isusovom rođenju fali Josip.
Ako imamo Mariju i Isusa,
tri kralja, pa čak i ovce i magarce,
moramo imati i Josipa.
Tema božićnog igrokaza uloga je majke. Mariju uvijek izostave.
Malog je istisnula van, a muški neka preuzmu ostalo?
Uostalom, Josip nije bio uključen u Isusov postanak.
-Ono, nije bilo… -Justyna.
-Mislim da ne bismo… -Što?
Ne treba zbunjivati djecu. Josip je uvijek u štalici.
Ima čak i aureolu nad glavom.
Josipa tako prikazuju još od 14. stoljeća.
Eto vidiš.
Daj mu ulogu. Takav potencijal ne smije propasti.
Možemo glasati ako hoćeš.
Tko je za to da imamo Josipa, kao i uvijek dosad?
Nema potrebe! Hvala, Kazimierze.
Super, znači, ja sam Josip?
-Aha. -Da, čestitam.
Krysia, stigneš preraditi scenarij?
-Ne znam. -No?
Pisala sam ga mjesec dana.
Jedan sat, može?
Pomno je strukturiran.
-Prolog i epilog su rimovani. -Kostimirana proba za jedan sat. U osam.
Dotad sve mora biti gotovo.
Vrati mi, Hamza.
I dalje izrezujte krune. Svako dijete mora biti kralj.
Tadeusze, snijeg mora padati polako. Ne sve najedanput.
Kazimierze, kazališna pozornica.
Kacha, Lesławe, kostimi.
Nemojte da djeca nose dronjke.
E da, trebamo nešto i za Josipa.
Justynka, čuj.
-Daj da to nekako riješimo. -Justyna.
Justyna.
Kavu?
Može, hvala.
NEMA BOLJEG TATE
Možemo li razgovarati kao zreli ljudi?
S mlijekom?
-Sojinim mlijekom, ako ima. -Sojinim?
Svaka čast.
Nemoj to danas, može?
Ne tako.
Zato što, pa eto…
Malo je, ono…
Nije baš fer prema Doroti.
Možda… da to s njom riješiš?
Često smo o tome razgovarale.
Nekako kao da neće baš slušati.
-Pa ne bih rekao. -Aha.
O čemu tako strasno razgovaraju?
Velika je napetost između njih dvoje. To se vidi.
Dečki moji, pa to je bar jasno.
Ševe se.
Kužim ja kako ti to doživljavaš, tvoju majčinsku ulogu.
Ali mislim…
da bi trebala u obzir uzeti i kako drugi na to gledaju.
Na primjer, kako ja to doživljavam, zato što je ovo, ako ćemo iskreno…
nezrelo.
Dobro, dogovorit ćemo se.
Super.
Znam ja čega se ti bojiš.
Ispast će da si izgubio.
Da te toga poštedim, čim izbacimo Tytusa,
javit ću Doroti da si bio jako hrabar i muževan.
Ne želim vam unijeti pomutnju u vezu.
Znam da vam nije lako zato što si ti… nepopravljiv.
Može?
Joj ne.
Baš sam trapav.
Bez brige, počistit ću.
Ti donesi čavliće, može? U Avokadnom hodniku su.
Eto vidite.
Što je Avokadni hodnik?
ZRAKA SUNCA
VAGABUNDI, SVJETSKI PUTNICI
Vidjet ćete vi igrokaz!
Joj!
-Djeca ga ne mogu otvoriti. -Isuse!
Gospođice…
-Uživaš kad se tako prišuljaš? -A ni odrasli.
-Je li ovo tvoj ured? -Nije.
Moj još nije gotov.
-A ovdje radiš već… -Četiri mjeseca.
Ne dam da mi uništiš vrtić.
Moram svakog obići kao svećenik u blagoslovu kuća?
Ne možeš proglasiti opasnost od epidemije ili bombe?
Rekla sam ti da si to izbiješ iz glave. I jesi li?
Čak i da imam žarku želju da im uvalim kajlu,
to nije etički.
Piješ viski iz pokala petogodišnje Kornelije.
Jesi me.
Znači, nećeš?
Daj pazi. Hej!
Divota!
-Dorota mi neće oprostiti. Napucat će me. -Zar ne spašavaš dijete?
To se podrazumijeva…
Ma zaboli tebe!
-Naravno, dijete je najvažnije. -Je li?
Snaći ću se sam.
Mali savjet.
Ni u kojem ih slučaju nemoj ostaviti same s Justynom.
Sav se zacrvenio.
Ciklica.
Ma skroz! Prava ciklica.
Ciklica?
Nećeš skužiti. To je nama u Zraci sunca interna fora.
Ma gluparija.
-Ja sam roditelj iz Zrake sunca. -Trebao si biti prisutan.
-Izvan konteksta nije smiješno. -Reci.
Pa dobro. Dogodilo se jednom prilikom…
Djeca su izvodila predstavu Dan u trgovini.
Svaki je opisivao povrće koje predstavlja.
A među njima se našao i taj jedan Kamilek.
Svako je dijete moralo zauzeti pozu da dočara povrće.
Jedan je bio mrkva, drugi poriluk.
A kad je Kamilek došao na red, izabrao je ciklu.
To je sam izabrao.
-Lesławe, zauzmi pozu cikle. -Ne!
I onda je Kamilek rekao: „Ja sam cikla“,
i ispalio prdac.
Dobro, kužim. Klinac je prdnuo. Urnebes.
Ma ne, rekao sam ti. Morao si to doživjeti.
Sav je pocrvenio i otad ga zovemo Ciklica.
Eryk, donio si čavliće kao što sam te zamolila?
Nije ih bilo, znaš?
-Molim? -Morat ćemo uzeti loše pribadače.
-Bože! -Kazik, jesi li dobro?
Sve se raspada.
-Jebote! -Miruj!
Ne psuj!
Ne smijem reći da me boli na jeziku svojih otaca?
Hamza, bilo je neravno pa sam se sje… pao.
Stvarno?
Trebat će nam i boja za lice.
Hoćeš li to uspjeti?
-Treća vrata zdesna… -Ma ne, dušice! Kamo ga to šalješ?
Slušaj ti svog Tadeusza.
Drago mi je da se konačno
u ovom vrtiću pojavila muzikalna srodna duša.
Pa eto.
Ma iz mene ti glazba samo kipi.
-Znaš da sam bio u Bardovima? -Molim?
Bardowie, bardovi. Kaczmarski i ekipa.
-Oho! -Zvali su me poljski Bob Dylan.
Znaš „Zidove“?
Tadeusze, ti si genij.
Skroman sam, pa ne mogu reći da jesam.
Tvoja se generacija ne hvali.
Ne objavljuje stalno svoju facu po Instagramu.
Ti znaš koliko vrijediš.
Istina.
Ali oni ne znaju.
Tko?
Roditelji.
-Čovjek koji je napisao „Zidove“… -Nadahnuo.
Zašto on nije zadužen za glazbu u blesavom božićnom igrokazu?
No?
Krysia, pa gdje su oni?
Pišem.
Kako bi ovca reagirala na Isusovo rođenje?
-Ma možda ipak… -Hajde, Tadek!
Možda stvarno nisam spreman?
-Isus će se roditi i nagodinu. -Možeš ti to.
Dame i gospodo!
Tadeusz vam želi predstaviti svoj doprinos predstavi.
-Uživajte u skladbi naslovljenoj… -Nema naslova.
-Oni će to sad pjevati? -Pojma nemam.
Raspali, MC Dylane. Razvalit ćeš.
Eto nama Krista vođe Na svijet u štalici dođe
Pitam ga ja: „Stari, u čemu je kvaka?“
A od njega čujem: „Veselje ti ja navješćujem!“
I otad samo znam Zaključke moram izvući sam
Bog se rodi nama Zar će mu krevet biti slama?
U štalicu idemo svi K Isusu i njegovoj majci
Otvorite uši Da čujete što Mariji je na duši
„Li-li-li-li, la-la-la-la Država nam nadrapala“
Politika nama šefuje Draga moja dječice
Ostavite se mobitela tog S vama bio Bog
Marija sina zibala lako Na uho mu pjevala ovako
„Li-li-li-li, la-la-la-la Dušo moja mala
Li-li-li-li, la-la-la-la Slama te grijala
Li-li-li-li, la-la-la-la Dušo moja mala
Li-li-li-li, la-la-la-la Slama te grijala
-Oho! -Ideš!
Justyna, što kažeš?
Donio si boju?
Jesam.
-Super. -Mislim da našoj predstavi malo fali fun.
Tadeusze!
Krysia mijenja scenarij, možemo i ovo ubaciti.
Da pokažemo da je rođenje Isusa Krista…
krupna stvar.
-Istina. -Da. Svidjela ti se melodija?
Nemam riječi. Nešto bih dodao.
Krist je povijesna ličnost.
Opet on!
Jest! I vi to ne možete promijeniti.
Pljujte ga koliko hoćete, ali ne možete poreći da je postojao.
Zato bih ja dodao odlomak iz Biblije.
-Isuse! -Upravo tako.
Jedno čitanje ili psalam.
Ovo stvarno nije vrijeme za…
-Justi! Ja predlažem malu plesnu točku. -Ne.
-A pomoćne vokale? -Ne!
-Da. -Da živne malo. Pa ne može repati na suho.
-Tvoja bi točka bila opscena, zato ne. -Ne vjeruješ joj?
Tu možda i ima pravo.
Ja bih sve skratio.
Ne možemo postaviti profesionalnu predstavu.
Li-li-li-li, la-la-la-la
Ništa ja više ne mijenjam.
Polako, ljudi. Sve smo se dogovorili prije mjesec dana.
Svatko je dobio jasan zadatak.
Imali smo vremena za korekcije. Što se promijenilo?
Za mene se ne morate brinuti.
-Glumit ću bilo što. Sve mi se sviđa. -Eto.
Međutim, kao najmlađi među vama, ako dopuštate…
Mislim da se djeca danas teško koncentriraju.
Takav suhoparni rap bio bi im krindž.
Dosađivat će se. Mora biti uzbuđenja. Eksplozije, glazba.
Predlažem glasanje.
Točno, glasajmo.
Neću da se glasanje pretvori u farsu.
Slažem se.
-Dodajmo pjesmu. -To!
-I tvoju plesnu točku. -To se traži!
I citat iz Biblije.
Ali neki mudar.
U Bibliji je sve mudro.
Dobro!
Dobro.
-Jebemti! -Ne psuj. Hoću reći, ajoj.
Što se dogodilo?
Oprosti, nisam razmišljao.
To si namjerno učinio.
Justyna…
Zašto bi Eryk to učinio namjerno?
Točno, zašto bi to namjerno učinio?
Oprostite, odmah se vraćam.
Justynka!
A da završimo za danas?
Danas je sve trebalo biti lijepo. Igrokaz, Badnjak, snijeg.
Dok smo bile u srednjoj,
kad bi se ti iživcirala, to je znalo loše završiti.
Justynka je malo napeta, je li?
Muči li je nešto?
Da. Imala je rak.
Divna je majka i jaka žena.
Svladala je bolest dok je sama podizala dijete.
RAK S VAMA: SREĆA U NESREĆI
KAKO DJETETU REĆI ZA RAK OZDRAVILA SAM, A SAD?
TEŠKO JE. MOŽE LI BEZ MENE?
Aha.
Rak je katastrofa.
Prigrizao si nešto?
Aloha! Vidi, jako je dobar.
-Tytuse, reci „aloha“. -Aloha.
Aloha! Naravno da je dobar. Pomaže mi da smotam džoint.
Pa jebote!
Cimam te, stari! To je izolir-traka. Ne bih djetetu dao drogu, preskupa je.
Daj ga samo spremi na spavanje. Ili tako nešto.
Aj bok.
Tako! Samo ti curi.
Hvala lijepa, mladiću.
Nema na čemu.
Na roditeljski nosiš rezervnu haljinu?
Žena mora biti spremna na sve.
Kazik, stani malo!
SPORTOZEMLJE
Ti prvi.
Čuj, Kazik…
Ono s WC-ima je glupo ispalo. Želim se ispričati.
Možda je stvar u mentalitetu stada ili u papučarstvu, ali…
-Nema problema. -Stvarno?
Jebote pas!
Nisam izdržao.
Oprosti.
Samo da ti vidim facu.
Ma opraštam ti ja.
Dobro onda.
Kakvu facu složite kad se bojite!
Imam dozvolu.
-Zavidim ti. -Mogu ti pomoći da je dobiješ ako hoćeš.
Čuj…
Znaš mog sina Tytusa?
Da.
Dobar je dečko.
Mali je okej, samo ima nekih problema.
Ali koje dijete nema?
Eto.
Svatko zaslužuje drugu priliku, pogotovo dijete.
Kao Marija Magdalena.
Pa da. Isto kao i Baraba. Poncije Pilat i tako dalje.
Aha.
-Pardon. -Ne, samo izvoli.
-Svršila si? -Daj, pa odrasli smo ljudi.
Jesmo, jesmo.
Htio sam o nečem razgovarati.
I Tytus nas je jednom uhvatio.
Tytusek. Dobro znaš što s njim ne valja.
Svi znamo kako se ponaša.
Da, problematičan je, ali nije to…
To je alarmantno.
Ne smijemo djecu opteretiti problemima.
Zašto je ovdje sve šareno?
Život nije šaren.
Nije uvijek lako, život se usere.
Zar bih trebao dići ruke i reći: „Tytuse, ti si škart?“
Rak me naučio da moraš izabrati manje od dva zla.
A nažalost, ovo je pitanje zla.
Znaš što ljudi često kažu, a zapravo je strašno bezobzirno?
Da su neke stvari jednostavno zlo. Da su gejevi i feministice zlo.
Seks prije braka je zlo.
Apsolutno.
Seks…
Ili da su nevina dječica zla.
Postupi ispravno.
Treba postupiti ispravno. Uvijek.
Za našu djecu uvijek.
Uvijek.
Za našu djecu.
Uvijek.
Gotovo!
NEMA TINTE
Nema tinte.
Nema? Onda nema ni scenarija.
Imaš drugi printer.
Pa da.
Znači, dva su printera.
Tri. Ovo je skup vrtić.
Oprosti, zaboravila sam, Dorota ne plaća. Nisam to trebala reći.
Možemo li početi probu?
Jednom davno, djeco draga, sve staro i mlado,
ležao je Isus u štalici, momče golobrado.
Brada ti se nakrivila.
Kako bi sva djeca živjela u miru.
Svatko ima majku, i on ju je imao.
Sve dok na križu nije skončao.
Žene vole brade. Izgledaju zrelo.
-Odustani. -To bi htio, je li?
Znaš što bih ja htio?
Vidjeti tvoju facu kad izgubiš.
Josip i Marija stigli su u Betlehem.
Josip i Marija!
To smo mi.
Isuse, dijete moje.
Nije mi te lako podizati ovako samoj.
Promijeni u „samohranoj“.
Samohranoj.
O, Josipe, eto i tebe.
Eto me.
Ali boli me trbuh.
Kad će tri kralja donijeti smirnu?
-Smirna nije jestiva, Josipe. -Marijo…
Hajde.
Što će nam ovo dijete?
Nije tvoje.
Ti si poočim.
Istina, Josipe. Otac mu je Bog.
Ne plači, maleni. Otac je uz tebe. Tvoj otac, Bog.
Jadna ja! Prestrašena ja!
Kad će meni netko pomoći?
Josip samo zna raditi stolove. Kad će na taj stol staviti jelo?
-Pojedimo ovcu. -Ne improviziraj, šuti.
Mene samo boli jebeni trbuh. To si pisala jedan sat?
Ne psuj.
Marijo, svaka je majka sama, makar i imala muža.
-Neće svaki dječak postati Isus. -Eto ga na!
-Ne! Sad je sve… -Oprostite.
Lijepo sam ti rekla.
U Betlehemu snijeg nije padao ni tad ni ikad.
Ja ovo neću glumiti!
Neka Josip i nije otac, ali trebao bi imati pravo glasa.
-A zašto? -Pa on ga odgaja!
Ako je i začela po Duhu Svetom,
ili po duhu Casperovom, majku mu poljubim,
tip rinta i odgaja malog kao svog rođenog.
Možda se zato mali ponaša govnarski.
-Molim? -Stop! Na ovo bogohuljenje nisam pristao.
-Ponovi. -E na to sam ja mislila!
Imaš pravo. Očito je.
Eryk, slobodno priznaj.
Vas se dvoje od početka čudno ponašate.
-Vi sve znate? -Pa da!
-U sve ste uvukli jadnog Tytusa. -Točno!
-Nije jadan. -Onda…
Idemo glasati.
Glasati?
Ali vas ste dvoje dobar par.
Molim?
Ma daj!
Ševite se.
Misliš na mene i njega?
A nego što.
Draga Justynka, daj im reci
u čemu je zapravo stvar.
-Molim? -Pa dobro.
Hamza, molim te, isključi glazbu.
Dakle, mili moji…
Justyna želi Tytusa izbaciti iz vrtića.
Hoće ga napucati iz ove sredine gdje je svako dijete važno.
Ali očito su važna samo bogata djeca.
A možda sam ja krivo shvatio.
Bi li nam objasnila? Svi te slušamo, podij je tvoj.
-Pa… -Dosta, glasujmo. Krysia, listići?
Ma kako da kažem…
A da glasamo javno?
Izvrsno! Da vidimo kakvi smo zapravo ljudi.
Kao predsjednica Vijeća roditelja,
pozivam na glasanje o Tytusu Kwiatkowskom.
Oni koji su za da ranije ode na zimske praznike…
Na praznike? Budi iskrena.
Šutaš klinca iz vrtića, jebote.
Molim vas, dignite ruke.
-Digni. -Dobro.
-Htio bih nešto reći. -Tko je za?
Dobro.
Ima li tko protiv?
-Pokušat ću objasniti. -Ne moraš se ni truditi!
Eryk, nemamo ništa protiv tebe.
Nemamo ništa ni protiv Tytuseka, Jednostavno…
Dečko ima problema, eto.
Ma slušajte…
Stanite, ovo je apsurdno.
Možda bi ravnateljica nešto rekla.
Dame i gospodo, molim vas, ostanite smireni i razumni.
-Razmislimo… -Hvala.
Oprostite, ali ovo je roditeljska stvar.
Treba znati kako se roditelj osjeća, a vi nemate djece.
Zbog svog pedagoškog iskustva imam pravo komentirati…
Dobro, recite.
Zna li abecedu? Zna li zavezati cipele?
Prevršili ste mjeru.
-Je li? -Tytusov slučaj pratim dva mjeseca.
Kod Tytusa se počinje razvijati…
Presporo, gospođo.
Presporo.
Ispričavam se.
Tytus je zločest prema mojim blizankama. Namjerno im brka imena.
Moju je Różu natjerao da se igra…
„golih ljudi“.
Razumijem ja da postoji socijalna pomoć i tako to.
-Siromašan je… -Ali mora biti pristojan.
-Ovo je da popizdiš! -Vrijeđa Elifu.
-Kako je zove? Al Jazeera? -Ne, pizda.
Zapisala sam psovke.
Bilo je 23 riječi na „j“, 13 na „š“, 14 riječi na „k“ i 11 riječi na „p“.
Mog Daniela, koji ima Downov sindrom, to znate, nije vrijeđao.
Ali na čelo mu je nacrtao penis. Tri smo ga dana ribali.
Meni je rekao…
Sradeusz.
Daje meso vegetarijancima.
Prije spavanja pjeva zarazne melodije.
Pojeo je maslac kao bombon.
Djeci grize pete!
Kaže da je Batman, a mlati potrebite.
Kleveće našu Poljsku.
-Dobro, radio je ružne stvari. -Aha.
Rade ih sva djeca i nisu sva djeca slatka.
Ja kao klinac ne bih imao šanse, frknuo bih odavde.
-Ima pet godina. -Šest.
Znaš…
Moja Kinga ima ožiljke.
Znaš kako me gledaju kod liječnika?
Tytus ju je zaključao u sanduk.
Nekoliko sati, dok su imali aerobik.
Djeca su plesala, glazba je bila glasna pa…
Nisu čuli da vrišti.
Tek kad je…
Krysia došla po Pawełeka,
pustila ju je van.
Njezine je krvi bilo po cijelom sanduku.
Možda sutra na predstavi Tytus može biti anđeo?
-Dodat ću to u scenarij. -Može?
Tako da mu ostanu…
lijepe uspomene na kraju.
Ali otići mora.
Jebemti!
Jebiga!
-Moram ti nešto reći. -Da ti kažem dok nisam zaboravila.
Oprosti što sam se otresla na tebe.
Nisi ti kriv. Nije on tvoj sin.
Ovo ti je opterećenje.
Teško je dijete, znam. A ti…
Dorota…
…nisi baš odgovoran tip.
Znam, takve si prirode.
A zbog toga te i volim, zbog…
Ma ne znam.
Vraćam se za sat i pol pa ćemo razgovarati. Bit ćeš budan?
Potrudit ću se.
Htio si nešto reći. O Tytusu? Je li zaspao?
Nije ništa. Poslije ćemo.
Dobro. Grlim vas obojicu.
Bok.
Govno malo.
Takav je sa svima, nisam znao.
Mislio sam da je to inicijacija za novog frajera.
Svaki klinac mrzi maminog dečka, je li tako?
Možda je glupo, ali volio bih da je mene zaključao u sanduk.
Ne obraća mi se, ne kaže mi ni „marš“.
Puca ti ona stvar za mene? Nemaš beda!
Ali živimo pod istim krovom. Mogao bi se zrelije ponašati.
Više ne moraš ići u vrtić i ne moraš mene gledati. Pobijedio si, Tytuse.
Pobijedio si.
Što je?
-Bože! Zašto mi to pokazuješ? -Uhvati te nelagoda kad ih gledaš.
-Ma nemoj! -Ali to je ujedno i lijek.
Cimaš me?
Sad mi je jasno zašto djeca odavde izađu sjebana!
Čovječe božji! Nisam mislila na penise. Djeca te dobi često ih crtaju.
Gledaj dalje.
Samo sam umoran.
-Razumijem. -Ma…
-Jebote! -Sve je u redu.
Nije to, nego…
neka fiziološka reakcija, što ja znam.
Uh!
Dakle…
Nešto moramo poduzeti.
Želim ti mir, Hamza.
Ja želim da imamo krasan obiteljski Božić.
Pa da, naravno.
Hamza, nije ti čudno s nama dijeliti božićnu hostiju?
Nije, zašto? Običaj kao i svaki drugi.
-A ja? -Pa…
Krysia!
No? Za pobjedu?
-Je li to božićna želja? -Jest.
Ma prestani, Justyna.
Ljudi jedni drugima žele zdravlje i sreću. A onaj jadničak ipak je samo dijete.
Šalim se. To je bila šala.
Justynka.
Ništa ti neću poželjeti. Ti imaš sve.
-Tadeuszek. -Da?
-Budi zdrav. -Hvala.
Ispričavam se nakratko. Znaš što?
Popij nešto večeras.
Popij.
Za mene je Bog drugdje.
Nisam te htio stereotipno procijeniti kao nekog tko ima travu.
Ali nadao sam se da imaš.
Zašto si fin prema meni?
Ti si zvučni…
Glazbena srodna duša.
Moj se život vrti oko posla, djeteta, mlade žene.
O glazbi ne zna ništa. Ne zna ništa ni o čemu.
Uvalio sam se u govna.
-Ja sam dizajner zvuka. -E, to.
Genijalno.
Strašno ti zavidim.
Što točno radiš?
Držim šipku.
S mikrofonom.
Kad nešto snimaju, ja kažem jesam li uhvatio ili nisam.
Ali u zadnje vrijeme gubim poslove, očito ni to znam.
Eto ti tvoje glazbene srodne duše.
Osim Róże, imam i sina.
Tvojih godina.
Mrvicu starijeg.
Rodio se 23. prosinca.
Muškarci tad nisu smjeli među rodilje, pa sam ja kod kuće bio sam.
Sav živčan, morao sam si naći nekog posla.
Pa sam mu napisao uspavanku.
Brzo ćeš narasti Već za koju godinu
Ništa ti mir neće krasti Ni lomiti tvoju čvrstinu
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari Za tebe samo on mari
Navršit ćeš deset, petnaest, dvadeset godina
A svijet i dalje će biti tvoja bina
Jer otac je uz tebe
Jer otac je…
Pjevali smo to kad god sam ga posjetio kod mame.
Više ga ne zanimam pretjerano.
Ne znam, možda sam iritantan.
Zato sam i htio Różu. Da sve ispadne kako treba.
Ovaj put.
A ne da zajebem.
Ništa ti nisi zajebao.
Bar si bio uz njega.
Otac je uz tebe, tvoj stari
Jer otac je uz tebe
Kacha, dođi malo.
Kako miriše!
Pa normalno.
Ne bih htio ispasti nepristojan, ali mogu li dobiti dim?
Ima toga.
Nisam ni sumnjala.
Je li sve dobro?
A eto.
-Nije neka sreća. -Nisam to stavila u usta.
Nisi to stavila u usta? Dobro, hajde.
-Bit će ti lijepo. -Povučeš dim.
Mislim da ću ipak nazvati Dorotu.
Reći ću joj sve. Da si bio hrabar.
Da si se borio.
Koja vrsta? Sativa?
To je moja odgovornost. Hvala.
Sativa.
-Sandra. -Čekajte. Pardon.
Htio sam ti, ono…
Ludnica!
…zahvaliti.
Što si glasala za mene. To je bila lijepa gesta.
-Za WC-e? -Ne.
-Tytus. -Sandra.
Molim?
Ne, oprosti. Nisam bila koncentrirana.
Sandra ima problema sa spavanjem.
Ja…
nisam spavala kako treba
otkad…
Od djeteta.
Otkad si rodila?
Kad rodiš, cijeli ti se svijet…
-Moj je sa mnom u zahodu na obje nužde. -Krasno.
Róża ne priznaje broj sedam.
Broji „četiri, pet, šest, osam“.
Ne znam je li stvar u njezinom mozgu ili nas zafrkava.
Ma ne.
-Djeca su glupa. -Molim?
Djeca su glupa. Sva.
Znam ja kako to ide.
Djeca su na početku glupa,
a kako vrijeme odmiče, postupno su sve manje glupa.
Jedva čekam kad ću moći doći doma,
a da imam s kim razgovarati.
Hoću zavisnosložene rečenice, majku mu!
Možeš…
Možeš sa mnom razgovarati.
Možda nisu baš glupa, ali stresna su.
On se nema davno igrao, ja sam peglala. Bacila sam pogled na televiziju.
Okrenem se, a on pred otvorenim prozorom, sedmi kat.
I zove tatu, koji je inače rijetko doma: „Witek!“
-Bio je centimetar od… -Ajme!
-Ne razumije što znači visina? Debil! -Užas.
-Isuse! Oprostite. -Ma debil je.
Eryk, želiš li ti dijete? Svoje?
I to je isto…
Filozofsko pitanje.
Potomak je potomak.
Justyna…
Dođi, reći ću ti nešto.
Dođi.
„Zdravo, uzmi me!“
Ne mogu. Moja Kinia će to odmah nanjušiti.
A ja ne znam lagati. Morat ću joj objasniti, i…
Eto, Eryk. Super je što nemaš djecu.
Možeš se ludirati.
Idem vam ja sad.
Što je, tu je.
Dobri ste vi.
Ti isto.
Šteta što idete. Nije loša Zraka sunca.
Kako molim?
Da, htjela sam razgovarati s vama.
Kako to idete? U kom smislu?
Joj, opet sam se istrčao. Oprostite, recite im vi.
S obzirom na trenutačnu situaciju,
htjela sam vam ovo uručiti.
Izvolite.
Hvala vam lijepa svima. Laku noć.
„Zbog nemogućnosti suradnje i nedostatka komunikacije,
dajem ostavku na dužnost ravnateljice Zrake sunca.“
-Dobro, dobro, to znamo napamet. -Čak je i pečat udarila.
Justyna, nešto moramo poduzeti.
Ma slušajte, proći će je to.
Dobra je ona ženska.
-Bolju nećemo naći. -I meni se sviđa.
Homoseksualna je, ali diskretno.
Trebamo joj kupiti dar.
A jučer si rekao: „Plaćamo je zato da joj ne moramo kupovati darove.“
Ali važno je pokazati dobru volju.
Kupit ću bombonijeru na benzinskoj.
Pozvat ću je na piće.
-Razgovarat ćemo… -Uvijek alkohol, zašto?
Oprosti, draga moja Krysia, nemoj se ljutiti, ali…
-Moj život, moja stvar. -Dosta međusobnih optužbi. Krivca nema.
-Osim ako… -Ljudi, slušajte.
Smirimo duhove. Idemo lijepo doma…
Ne možemo sad kući! Moramo ovo riješiti!
Tadeusze, je li to iz igraonice?
-Što? -Šalice.
-Jesu. -To je za sutra.
A ako se pobrkaju pa se dijete napije i umre?
-Ma! -Justynka, pomozi.
-Dobro. -Luda kuća, Tadziu!
Ja sam predsjednica Vijeća roditelja i idem riješiti taj spor.
Tebi je to smiješno?
Justynka, taj ćeš spor ti riješiti?
A kako, molim te lijepo?
Pa žena te mrzi!
Nije baš da me mrzi. Želimo isto, ono što je najbolje za našu djecu.
-Justynka! -Da?
Mislim da bi bilo bolje da pošaljemo predstavnike roditelja.
Oprosti!
Da, idite vas dvije. Ne, znam!
Sve tri. Povedite Sandru.
Mogu ja s vama.
Što hoćeš reći?
-Uvlačiš se Justyni u dupe, eto što. -Psi laju, karavane prolaze!
Neka ide Eryk.
-Eryk? -Ne bih baš smio.
Ne, ne bi.
Osim… ako baš ne inzistirate.
Ma ne…
Eryk!
Imaš na to pravo. Tvoje dijete ide u ovaj vrtić.
A je li?
Zasad još ide.
Pa dobro onda.
Mislim da bi Eryk trebao ići.
Želi li još tko ići?
Da, to je moja konačna odluka.
Razumijemo, ravnateljice.
Ali zanima nas što vas je navelo da se za to odlučite.
-Samo malo. -Htjeli bismo naći neko rješenje.
Ravnateljice…
Daj pazi!
Oprostite.
-Plišanac. -Hvala.
Ravnateljice, mi samo želimo da svi budu zadovoljni.
Najiskrenije vam se ispričavam.
Rekla sam to što jesam, ali…
Ne ljutim se na vas.
Samo sam naviknula na drukčiji model rada.
Umorni smo, prijeđite na stvar. Što hoćete?
Ostat ću ako vrtić budem mogla voditi sličnije svomu modelu.
Ali tko mi to može jamčiti?
Pa da. Točno.
Službeno tražim smjenu predsjednika Vijeća roditelja.
-Molim? -Kako?
Predsjednice, oprostite. Ženski rod, je li tako?
Kazik, dosta je šale.
A kad se ja to šalim?
Ponovit ću da ne bude zabune.
-Radi se o interesu naše djece. -Istina.
Dečki, ne ide to tako. S neba pa u rebra, pod okriljem noći.
Je li te itko molio za pomoć?
Kazik!
Ti bi to mene preglasao?
Nisam ja važan.
-Važno je što je najbolje za našu djecu. -Znam u čemu je stvar, jebem li vam!
Dakle ovako, naravno da možete glasati. Ako to želite.
Ali, Justa…
Ti ne bi smjela biti tu dok se glasa.
Dušice, ma ti se šališ.
Jasno je kao dan. Ovo su zakuhali on i ravnateljica.
Urota, kako vam nije jasno?
Spletkare zajedno. Kako ste naivni!
Nikoga od vas nije briga što je najbolje za našu djecu ako vjerujete ovom narkiću.
Toj bitangi.
I ovoj kur…
Ženi.
Ali ne predajem se.
Pardon!
Izvolite.
Cijelo vrijeme imam neki loš predosjećaj.
-Zar nije… -Imala rak. A moj sin ima Downov.
-Kazik! -Što je?
-Sramite se svi. Justyna je dobar čovjek. -Je li?
Da, jako dobar.
Jest.
Poznajem je od srednje škole. Ponekad poludi.
Ali pod tim je oklopom dobro srce.
Moramo izabrati i novog predsjednika Vijeća roditelja.
-Ja se kandidiram. -Ne sad.
Čestitam! Očito Justyna…
Moramo sad. Ne možemo funkcionirati bez uprave.
Ovako je trebalo biti od početka. Čestitam, Hamza.
-To moramo zaliti! -Ti si predsjednik?
-Aha. -Imate sreću.
Dobrog starog Tadeusza ništa ne može iznenaditi. Izvolite.
A Kazik?
-Moja proizvodnja. -Ma nemoj?
To te ja pitam!
-Jesi li dobro? -Kako ne. Sve je u najboljem redu.
Ma čujte, glupo je ispalo. Sve se tako brzo dogodilo.
Nisam se stigla…
ni oprostiti i svima vam zahvaliti na suradnji.
Tadeusze.
Davao si dobre primjedbe.
Unosio si dimenziju iskustva.
Razmišljao izvan okvira.
Pa ono, trudio sam se.
-Lesławe. -Kazik!
-Djeca su tvojom zaslugom obišla vodovod. -Vodovod je vrh.
Kacha, trebala sam se više osloniti na tvoj umjetnički senzibilitet.
Sad ćeš moći eksperimentirati.
Sandra.
Točno tako.
Moja Krysia.
Uvijek uz mene. Scenarij ti je fantastičan.
Stvarno slojevit.
A ja?
A ti si šupak.
-Justyna, moraš se odmoriti. -Stani.
Eryk, tko ti je dao pravo glasa?
Nevjerojatno! Ovdje si nekoliko sati.
A već si sve smotao oko malog prsta.
Kako se usuđujete ovako sa mnom?
Nakon svega što sam ovdje postigla.
Da nije mene, djeca bi jela pijesak.
-Ginuli bi na izletima. -Vidjeli su vodovod.
Kazikov mali ne bi bio tu. Ne bi bilo djece s posebnim potrebama. A ni Tytusa.
Ni bi imao prilike pokazati kako je divan.
Justyna.
Skuliraj se.
Pobijedio si.
Ciklica ostaje.
Krysia, poduzmi nešto.
Ciklica?
E pa, Eryk.
Ono je Tytus prdnuo.
Njega smo prozvali Ciklica. Svi smo mu se smijali.
To nam je postala interna fora u Zraci sunca.
Tko je smislio nadimak Ciklica?
-Da nije jedna od Hamzinih blizanki? -Stvarno?
Tytus je Ciklica? Tebi je to smiješno?
-Pitam je li ti smiješno. -Makni se od mene!
Ne pljuj!
-Justyna! -Daj mi to!
Samoobrana.
Prazan je.
Pun je.
Samo hoću razgovarati s vama.
Vi ste hrpetina licemjera.
Kao roditelji ste za kurac,
ali mene kritizirate.
Hamza.
Tvoje blizanke svaki dan u vrtiću plaču, znaš?
-Zato što si ti govno od oca. -Znam.
Reci onda. „Ja sam govno od oca.“ Da čujem!
Ja sam govno od oca.
Hajde. „Ja sam…“
Ja sam govno od oca.
Kacha.
Ja sam govno od oca.
Koji ti je? Ti si govno od majke.
Imali smo integracijske igraonice.
Tri, je li tako?
Bez tebe.
Bez vas, gospodine.
Dragi, cijenjeni g. Tadeusz.
Da te čujem, mamicu ti. „Ja sam govno…“
Tadeusze!
Govno od roditelja!
Šešir ti je užas.
Ja sam govno od majke.
Loša sam majka.
Krysia!
Nisi sad ti u centru pažnje.
A i ti si.
Ti si govno od majke.
Ja sam odlična majka.
Dapače, vrhunska majka.
Imam kćer i odgajam je da bude borac.
Ne, Justyna. Nisam ti to htjela reći.
Nije nju Tytus…
zaključao u sanduk.
Netko tko, jebemti?
Krysia.
Sama se zaključala.
Rekla mi je kad sam je izvukla.
Rekla je…
da ne želi ići kući.
Tvoja kći…
Boji te se.
Krysia…
Čega se boji?
-To nije istina. -Istina je.
Začepi tu lažljivu šugavu gubicu.
-Kako su te ono zvali u školi? -Justyna!
Zvali su je Dugi Jezik.
-Ne samo zato što si dečkima pušila. -Smiri se!
Što onda ako se dijete skriva od tebe?
Pa Bože moj.
I Tytus svašta radi.
Ne smiješ se time opterećivati.
Bože!
Oprostite!
Prirodna tjelesna reakcija. Ja sam nutricionist.
Justynka! Svi su napeti.
Popij nešto.
Mogu nazvati Kingu i sve joj objasniti.
Krysia.
-Stvarno si pušila dečkima iz razreda? -Ma odjebi!
-Možemo malo stišati? -Ne!
Cijeli grad mora čuti Tadeuszov tulum!
Da, draga. Malo smo se zadržali.
-Djeca će sutra ovamo doći. -'Ko šljivi djecu. Daj.
Ne znaju što tako miriše.
Kazik!
Gledaj me kad ti se obraćam. Kazik!
Ne ljutiš se što su mene izabrali?
Naravno da ne.
Bolji je pobijedio, Hamza. Čestitam.
Hvala.
Tulum do zore!
Gđo Krystyna!
Za pobjedu!
Bili ste fenomenalni. Zakon!
Molim vas, isključite glazbu.
Što je s Justynom?
E da, pa…
Nebitno. Čovjeka ponesu osjećaji. Glavno da je gotovo.
Gotovo?
Pa vi niste čuli! Nije Tytus zaključao Kingu u sanduk!
Nisam sigurna da će ostati.
Jeste me!
Digli ste me na foru.
Nisam baš uvjerena.
To je sad moja odgovornost.
Moram razmisliti. Tytus je jako težak.
Ne možemo platiti pomoćnika u nastavi, a njemu to treba.
Nemoj me zezati, poludjet ću.
Daj ne zajebavaj!
Molim?
Pa…
Trudio sam se, a sad me ti ždereš. Nisam to zaslužio.
-Misliš? -Da.
Odgojila sam mnogo djece i poznajem takve tipove.
Uvijek tjeraš vodu na svoj mlin.
Ali ne ide sve u životu tako glatko, seronjo.
Znači li to da Tytus…
Idem kući. Pospremite za sobom!
Stani. Tadeusze…
-Dođi u vlakić! -Pusti me!
Ravnateljica je rekla da… Čekaj!
Dobru rakiju pečem!
Puštaj!
-Ne! -Ha?
Ajme!
Plastično sranje!
Lesławe. Moramo… Slušaj.
Stani. Moramo…
Ostavila me. Iza zavoja.
Rekla je da veze preozbiljno shvaćam.
-Da ona vezu nije ni željela! -To sad nije važno. Slušaj.
Nije važno? Pa normalno.
Frajer kao što si ti uvijek će naći žensku.
A nego što, u vražju mater! Najgori su takvi tipovi.
Kuleri od rođenja.
-Molim? -Vicmaheri.
Nikad se ne udebljate!
A ja se vječno oko nečeg trudim!
-I što dobijem? -Hamza!
-U kurac! -Dodaj! Gol!
-Kacha… -Ne diraj me!
On me stalno dira tim debelim prstima.
Vješa se po meni!
Pusti me više na miru!
Stalno o nekom vodim brigu. Bilo o muškarcu ili o djetetu!
-O djetetu ili o muškarcu! -Tytus… Ravnateljica kaže…
'Ko šljivi Tytusa!
Tko o čemu, ti o sebi!
Iza stakla su, a svejedno ih volimo.
Ne moraju se integrirati niti se sa svime slagati!
Ne povraćaj.
Ne psuj! Ma jebeš to.
-Reci Justi da sam tu i da je volim! -Pomozi mi.
Justynka, strašno mi je žao. Pojma nisam imala.
Imat ćemo pravi Božić.
Čujemo li se?
Jedan, dva…
-Slušajte! -Ne usudiš se partijati s Tadeuszom!
Pa zar nije super? Zar nije super, majku ti?
-Tišina! -I…
Slava Bogu na visini…
-Za primjer djeci. -'Ko šljivi djecu!
Jebem…
Na zemlji…
Djeci je mjesto u dječjem domu!
Zvončići…
Čujemo li se?!
-Budi dobar. -Govno!
Ne odgovaraj.
Tvoj stari tu je
Tytuse?
Laku noć, zlato moje. Sklopi oči.
Sanjaj o najljepšoj budućnosti koju možeš zamisliti.
Eryk.
DERIŠTA
Jebemti!
A TO JE DOROTA: PROPUŠTEN POZIV, 37 PORUKA
Pusti vodu…
Mladi istraživaču.
-Dobro jutro! -Bok.
Isuse mileni.
-Baš sam se naspavala. -Tišina!
-Samo malo. -Ništa nisam rekao.
-Dadilja će dovesti Gaweła? -Da, reći ću joj.
Da joj kažem i da dovede…
-Anku? -Molio bih te.
Sjećate se kako smo sinoć svi vikali da smo gov…
loši roditelji?
-Ja jesam. -Aha, baš ti!
Svega mi je dosta.
Gledaju me onim svojim očima. Stalno me nešto ispituju.
„Tata, tata.“
Misle da ja sve znam.
Tko sam ja da ih išta učim?
Predsjednik Vijeća roditelja.
Pawełek na mene viče.
Dere se na mene.
Izgubila sam živce, pa je dobio po guzici. Slikao je to, ucjenuje me da će reći tati.
-Kakva sam ja glupača! -Ma ne!
Dušice, nisi ti glupa. Stvarno. To je čista ucjena.
Kad se na ultrazvuku pokazalo da će Danielek imati…
Hoću reći,
da će biti takav kakav je.
Poželio sam…
Htio sam da žena ode na…
Bez obzira na to što inače govorim…
nekako sam…
Prepao sam se da se neću moći nositi s time.
Jako je teško…
odgajati dijete.
Baš je zajebano.
A kamoli kad…
Još je teže.
Ali strašno ga volim.
Volim ga do jaja!
Oprosti. U jebote, pardon.
Dobro jutro!
Dame i gospodo, koliko shvaćam…
s obzirom na okolnosti, ništa od predstave?
-Pa… -Valjda.
-Ne. -Kako „ne“?
Stići ćemo. Izvest ćemo božićni igrokaz.
Poludjet ću.
-Nećemo uspjeti. -I nećemo, bez…
Justyne.
JEBEŠ
Hvala.
Čula sam se s Kinginom dadiljom. Justyna sinoć nije došla kući.
Nije ni na katu.
-Kuhinja. -Svlačionica.
Justyna?
Ne spavam.
-Moramo izvesti božićni igrokaz. -Ne.
Ovo je tvoja večer.
Tvoj dan, zapravo.
Ajme!
-Kakav je to božićni igrokaz bez Marije? -Kraći.
-Borac se nikad ne predaje. -Ma!
Bok.
Justynka.
Ne, žao mi je.
-A ne! -Justa!
Justyna! Daj!
Ne glupiraj se! Bit će lijepa predstava.
-Dobro jutro. Justyna! -Što?
-Kako „što“? -Što hoćeš?
O Isuse! Baš mi ideš na živce!
-Pusti me na miru! -Ma nemoj?
-Ne vraćam se onamo. -Moraš.
Radi svoje kćeri.
Moja kći me se boji.
Ne moramo izvesti igrokaz.
Nek' se goni.
Grozno mi je što sam sve zasrao.
A to pokušavam prikriti nekom velikom gestom.
Uvijek ista priča.
Odem na roditeljski umjesto da ostanem doma s malim. Prejebena ideja!
Ne znam hoću li biti dobar otac.
Dođi, Josipe.
Zato ja volim Božić.
Slušaj.
Jesu li svi čuli kad sam prdnula?
Ma naravno da nisu.
Dobro.
Hajde!
E da, za Tytusa… Justyna!
Dobro jutro. Samo što nismo počeli.
Gle, razbila se božićna jelka.
Dobro.
Dobro jutro.
Bok.
-Skini jaknu i nađi nam mjesto. -Kako si, Tytuse?
Imaš li mi što reći?
Osim da si mi sina ostavio s narkomanom?
Ne, on samo dila.
Dorota!
Razgovarat ćemo poslije.
Sigurno mi imaš štošta reći.
-Oprostite. -Što je? Opet se nešto dogodilo?
Ne, nije ništa.
Eryk i ja smo popričali. Imamo prijedlog.
Tu ja sjedim!
Gledajte ovo.
KRAMOZEMLJE
Njegov pomoćnik u nastavi mora ovdje biti nekoliko sati svaki dan.
Naravno.
Slažete li se vi s time?
U teoriji da.
Neće se biti lako organizirati, ali…
Pokušajmo.
Eryk, Justyna! Idemo!
Draga djeco, dragi roditelji.
Dobro došli u Zraku sunca na godišnji božićni igrokaz.
Što je božićni igrokaz?
-Ne znaš? -Ja znam!
Dobro, Krysia.
Ti počinješ, može?
-Ne znam tekst! -A scenarij?
Imamo scenarij?
Ne sjećam se. Izašao je iz mene i sad više nije moj.
Ništa se ne brini, Krysia.
Improvizirat ćemo.
Pa kako?
Stvarno?
Najveća mudrost uvijek proizađe iz naših pogrešaka.
Zato, draga moja djeco,
želim vam da radite najljepše i najbolje pogreške.
Sami ste rekli. Djeca neće neki usrani scenarij.
Hoće zabavu, akciju i istinu.
Nikad se ne bojte pogrešaka.
Želim da ova zemlja napokon ima normalne, pametne ljude.
Znači, improviziramo!
Samo sam htio reći
da je ovo novo poglavlje u životu Tadeusza
koji se ne nameće, sluša.
Tadeusza kojem otvorena je duša.
-Sva su djeca dugo čekala… -Počinje.
…božićni igrokaz!
Bravo!
Pa evo…
Marijo!
-Josipe. -Pusti to!
-Ovo je… -Pusti!
Daj mi pištolj!
Isuse!
-Tadeusze, uzmi mu ga! -Samo mirno!
Kazik, oprosti!
Djeco, smirite se!
Ljudi!
-To je igračka! -Molim vas!
Ovo je vrtić!
Sve je dobro! Nitko nije u opasnosti!
Ništa se ne brinite.
Ja sam nutricionist.
Majko mila!
Kako si mi?
Čuj…
Nešto bih te zamolio.
Ostalo ti je još šest mjeseci vrtića.
Pa sam mislio…
Bi li htio da i ja idem s tobom?
Kao tvoj pomoćnik u nastavi?
To se tako zove.
Zato što, iskreno…
volio bih s tobom ići u vrtić kao tvoj…
kompić.
Je li ti to okej?
Dođi mami. Ma dođi!
Hajde.
NOĆ U VRTIĆU
Brzo ćeš narasti Već za koju godinu
Ništa ti mir neće krasti Ni lomiti tvoju čvrstinu
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari
Navršit ćeš deset, petnaest, dvadeset godina
A svijet će i dalje biti tvoja bina
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari Za tebe samo on mari
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari Samo za tebe on mari
I ti ćeš otac postati Promijenit će se sve odreda
Ali nećeš biti sam Računaj slobodno na djeda
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari Samo za tebe on mari
Jer djed je uz tebe
Jer djed je, tvoj stari, uz tebe
Jer otac je uz tebe
Otac je uz tebe, tvoj stari Samo za tebe on mari
-Vidiš, Eryk? -Da, možemo…
-Sredit ćemo to malo. -Hoćemo bome!
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović