Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Lidi si neuvědomujou, jaká je to zodpovědnost.
Páří se a produkujou tvory, co se pak bezcílně potulujou po světě.
Spadne na kokos.
Koukni, jak se mu klepou nohy.
Máma se ani nedívá.
Kluk bojuje o život a ona mu na Tinderu hledá tátu.
Jestli do 30 sekund nepůjde na hubu, dám ti dvojnásobek.
- Je to tam! - Mami! Au!
Bože! Počkej.
Co je, brácho?
Je jeden den,
velmi vřelý, byť prosincový.
Den, klidný den,
den, kdy hasnou všechny spory.
Je jeden den,
v kterém radost vítá všechny,
den, který už
každý z nás zná od kolébky.
Nebe zemi, nebi země,
všichni přání posílají.
Stromy ptákům, ptáci stromům,
vločky sněhu tančí nám cestou domů.
Je jeden den,
kdy jsme rádi pohromadě.
Den, krásný den,
dnes nám ho rok dává darem.
Ahoj, Titusi.
Tohle má na večeři v sedm.
Neuvěříš, co se stalo.
Mám trávu zadarmo.
Co? Neví, co to znamená. Jsou různý trávy.
Jsi naprosto nenapravitelný.
Vím přesně, co děláš. Znám každý tvůj pohyb. Každý.
Tenhle taky?
Přestaň. Měl jsi ho jen vyzvednout.
Zapomněl jsem.
Víš, že mi čas plyne jinak.
- Teď rozhodně. - Zlobíš se?
- Vypadám naštvaně? - Rozhodně.
Čtyři lidi mi dnes na směně umřeli, ale ty jsi mě naštval nejvíc.
A navíc je dnes v Paprsku rodičovská schůzka.
Určitě budou o Titusovi zase mluvit, a já tam zase nebudu.
Fakt ho nenávidí.
Kdybys viděl ty pohledy, když vyšlo najevo, že jediná neplatím.
Nebo když Titus strčil jedný holčičce do nosu párek.
Nebo přinesl v batohu mrtvýho holuba.
Celej párek?
- Posral jsem to, já vím. - Hej! Prosím…
- Ty jsi taky mluvila sprostě. - Ale proti zdi.
Ale zvuk se odrazí a… Dobře.
Dobře.
Posral jsem to.
Půjdu tam místo tebe.
VÍTEJ
Ne.
Já jdu do špitálu a někdo s ním musí zůstat.
A mezi dospělými bys byl ztracený.
Pá, broučku.
Dobrou noc.
Pá.
MATEŘSKÁ ŠKOLA PAPRSEK
Co tam máš?
Titusi?
To jsou moje slu…
Jsou drahý.
Jestli je rozbiješ, koupíš mi nový.
Titusi…
Na zeď ne!
To je skvělý…
Čau, vole. Uděláš pro mě něco?
No?
Musím ven.
Mám ti pohlídat smrada?
Nebylo to snadné rozhodnutí, ale nemám jinou možnost.
Jak víte, vaše nápady nevyšly.
Myslím, že to nezvládneme.
- Důsledky pro to dítě… - Je tu spousta dětí.
- Pro to dítě… - Váš názor je jeden z mnoha.
Tohle je moc důležité…
- Ahoj. - Dobrý večer.
- Já jsem… - Dorotin muž, že? Erik?
Jak to víš?
Z jejího Instagramu. Má tam jen pár fotek, na jedné ji objímáš.
Musí to být vážný.
To asi je.
Přišel jsi na rodičák jejího syna, takže je to vážný. Já jsem Justyna.
- Ahoj. - Předsedkyně rady rodičů.
- A vy? - Já jsem ředitelka.
Schůzka je tamhle.
Hej, lidi!
Tohle je Erik.
- Ahoj, Eriku. - Ahoj.
Co tak ponuře?
- Ahoj, Eriku! - Ahoj, Eriku!
- Ahoj. - Ahoj, Eriku!
Erik je tu nový, tak se každý představíme dvěma větami?
Do prdele, vážně?
Promiň, máme tu pravidlo. Jen jedno. Žádná sprostá slova.
Stává se z toho zvyk, děti to od nás pochytí a kontaminují si slovník.
Jo, jasně.
V tom případě jsem Erik.
To je první věta.
Jsem Dorotin přítel, teda partner,
pracuju jako zvukový designér
a dá se říct, že jsem Titusův nevlastní otec.
To je druhá věta, souvětí. Máš babu!
Když jsem dvakrát tak starý jako vy, můžu mít víc vět?
Ne.
Tadeuš.
- Ahoj, Tadeuši. - Ahoj.
- My jsme rodiče dvou malých dětí. - Já jsem táta Anky.
Já jsem máma Gavla. Poznali jsme se tady. Víš, jak to chodí.
Já jsem máma Pavlíka. Je předškolák.
- Výborně plave. - Jasně.
Chce štěně. Přemýšlíme o tom.
- My se vídáme. - Myslím ve školce.
Oba jsme single.
- Jo, jsme. - Jsem svobodná.
Já jsem se v životě moc navyváděl, abych to uměl shrnout dvěma větami.
Nedávno ho manžel vzal na motokáry.
Dost už o mně.
Já jsem Hamza.
Zdravím, já jsem Kazimír.
Do téhle školky chodily čtyři mé děti.
Teď sem chodí Daniel.
Daniel má Downův syndrom, ale vychovávám ho, jako by ho neměl.
- To je obdivuhodný. - Prosím?
Je to skvělý.
- Já… - Začneme!
Než přejdeme k hlavní události, tedy k naší dlouho očekávané vánoční hře,
chtěla bych probrat ještě jednu věc.
A sice toalety.
Kazimíre, děkujeme, že jsi sponzoroval samosplachovací záchody.
Není zač.
I když někteří rodiče je neschvalují, protože neučí děti samostatnosti.
Kdo?
Kdo s tím má problém?
Pavlík někdy nekaká celý týden.
- Otruby. - Při vší úctě, to je hloupost.
Děti musí umět splachovat. Jestli se neučí…
Hamzo.
…nic se nenaučí.
Hamzo.
Dívej se na mě při rozhovoru.
Stolice plavala celé hodiny. Víš, jak je to nezdravé?
Jako dietetik a osobní trenér si myslím, že vylučování je někdy
důležitější než jídlo.
- Soustřeďme se, prosím. - Udělal jsem objektivně dobrou věc.
Přestaň vyšilovat. Všichni jsme ti vděční, že?
Poděkujme mu. Díky, Kazimíre.
- Děkujeme. - Ovšem.
- Děkujeme. - Problém je, že se nedodržela pravidla.
Bez hlasování.
Protože bylo čtvrt na osm a hlasování by vedlo k dlouhýmu kecání.
Když jsem chtěl pravý vánoční smrček, řekli mi, že není ekologický.
- Chtěl jsem pověsit státní znak… - Měli bychom hlasovat.
Při vší úctě, tohle není tvůj dům.
- Je to komunita. - To je ho…
ANO
Pryč s toaletami!
„Ano.“
„Do hajzlu s nimi“. Chápu, že to znamená „ne“.
Toalety „ano“, toalety „ne“.
„Ne.“
„Ano.“
A ještě jedno „ano“.
Takže remíza.
Jsem s výsledkem spokojený. Pluralismus vítězí a…
Kazimíre, dej mi vteřinku.
Eriku?
Dobrou chuť.
Dorota tě sem poslala za sebe.
Jo. Jasně.
Dobře.
- Takže máme ještě jeden hlas. - Nemá ani potomka.
Kaziku, uklidni se.
Erik je Titusův nevlastní otec. Nevlastní otec je taky otec.
- Jistě. - Jen jméno je jiné.
- Takže jsi pro hovna, nebo proti? - Kaziku, jazyk.
Je to filozofický problém, ne?
Je lepší, když člověk vyrůstá s vymoženostmi, nebo bez nich?
Já jsem žádné neměl. Jsem kluk z paneláku.
V pokojíčku jsme byly čtyři děti.
- Ale i tak jsem se vyvedl, ne? - No…
I když občas si přeju, aby za mě někdo splachoval.
Ale protože je to hlas Dorotin, ne tvůj…
To je pravda.
Ona má trochu jiný priority.
Takže bohužel…
Bohužel musím hlasovat proti toaletám.
Hej, Eriku!
Neboj se.
On je tak nervní pořád. To si zvykneš.
- Ne, díky. - Ne?
Už půjdu. Díky.
Je to škoda, protože…
není integrace bez alkoholizace.
Tadeuši, nepřemlouvej ho. Nosí flašku na každou schůzku.
Jednou uspěju.
- Už je konec? - Pro tebe jo.
My ještě máme Jesličky.
Nikdo nechtěl zkoušet, takže tu budeme, dokud to nenacvičíme.
Jo, víme.
Pro tebe nemáme roli.
Pokud nechceš být strom nebo vločka.
Ne, díky. Přišel jsem ukázat, že se starám.
Takže kdybyste mohli Dorotě pošeptat,
že jsem zodpovědný, ocenil bych to.
Dělá pro Tituse, co může.
Jasně.
- Dobře. Mějte se! - Ahoj!
Super klobouk, Tadeuši!
Děkuju.
MUZIKOLANDIE
Jsem dietetik. Musím se vážit po každým čůrání.
- Měj se. - Ahoj.
ČŮROLANDIE
Bála jsem se, že tu ten chlap zůstane.
To by byl problém.
- Jak to uděláme? - Totiž…
Nebudeme hlasovat teď. Po zkoušce.
Nejdřív si se všemi promluvím.
Nemůžu říct Tadeušovi nebo Sandře, že Titus je malej zmetek.
Musíš na to jemně.
Doufám, že všichni problém pochopí.
Ten kluk musí pryč. Ještě dnes. Nebo někoho zabije.
Spláchni záchod, mladý průzkumníku!
- Ahoj. - Ahoj!
Ahoj.
No tak, zvedni to.
Zvedni to, sakra!
- Je to tak zlý? - Do prdele!
Nebojte se.
Každý takhle reaguje po kontaktu s těmi lidmi.
Před týdnem mi tu ženská nadávala, že se její syn naučil slovo „prdel“.
Nemá tušení, co ještě umí.
Ale oni chtějí…
Ona…
Ona chce vyhodit Tituse ze školky.
Pane, ne…
Pojďme si tykat, bude to snazší. Baška.
Erik.
Takže už to víš.
Dnes ráno…
Ráda bych řekla, že se mě na to ptala.
Ale ona se neptá.
Ona oznamuje.
Paní Justyna.
A právem, když ji většina rodičů podporuje.
I když je to špinavost…
Může vyhodit Tituse.
Ale to je život, ne?
- Musíte mi pomoct. - Musíš.
Jo, musíš mi pomoct. Musí existovat zákony, pravidla, zásady…
Musíme bojovat. Jste přece…. Jsi ředitelka, nebo ne?
Eriku.
Zapomeň na to. Tohle je Paprsek.
AAA TO JE DOROTA PROMIŇ, NEMŮŽU VOLAT. VŠECHNO V POŘÁDKU?
JO!
PAPRSEK
NAŠE RADA RODIČŮ
JUSTYNA KĘSOVÁ
Na co nás to zveš?
Na silvestrovskou párty. Vytvořil jsem událost na Facebooku.
Kazimíre, posté ti říkám, nenos zbraň tam, kde jsou děti.
Mám povolení. Jednou mi poděkuješ. Navíc není nabitá.
Lešku! Vy přijdete, ne?
Tadžiku, to nejde.
O Vánocích jedeme s dětmi na první společnou dovolenou, do Livigna.
Je to hektický čas. Rozumíš.
- Jo, jasně. Takhle nikdo nepřijde. - Práce!
- Hamza je v práci, Justyno? - Jsem svobodná máma, nikdy nemám volno.
Já přijdu.
Já nevím, asi to budu muset zase odvolat.
Mohli jsme se tak hezky pobavit…
A Erik se k nám přidal…
Je fajn, co?
Pěknej zadek. Rozhodně může přijít.
Jo, je milý.
Eriku! Zrovna o tobě mluvíme.
Vážně? Doufám, že v dobrým.
Byl jsem na cestě domů, ale myslel jsem na tu vaši hru, a…
Napadlo mě, že bych si neodpustil, kdybych si nezahrál aspoň strom.
Kryšo, určitě najdeš malou roli pro našeho ztracenýho poutníka.
Teda, víš… Jasně…
- Text je bohužel hotový. - A co…
- Josef. - Prosím?
Celý týdny říkám,
že Jesličky jsou bez Josefa neúplný.
Když máme Marii a Ježíška,
tři krále, dokonce ovečky a oslíky,
musíme mít i Josefa.
Tématem je role matky.
Maria je notoricky opomíjená. Porodí prcka a co?
Zbytek obstarají muži?
Navíc Josef neměl na narození Ježíška žádnou zásluhu.
- Nebyl tam… - Justynko.
- Myslím, že bychom neměli… - Jo?
Neměli bychom děti mást. Ve stáji vždycky stojí Josef.
Dokonce má nad hlavou svatozář.
Josef se takto zobrazuje od 14. století.
Vidíš?
Nech ho hrát. Takový materiál nemůže vyjít nazmar.
Můžeme hlasovat, jestli chceš.
Kdo je pro Josefa u jeslí, jak tomu odjakživa bylo?
To není nutné. Díky, Kazimíre.
Super, takže jsem Josef, že?
- Jo. - Gratuluju.
Kryšo, jak rychle přepíšeš scénář?
- Nevím. - No?
Psaní mi trvalo měsíc.
Hodina stačí?
Hra má promyšlenou stavbu.
- Prolog a epilog se rýmují. - Generálka je za hodinu. V osm.
Do tý doby musí být všechno hotový.
Vraťte mi to.
Dál vystřihujte koruny. Každý dítě musí být král.
Tadeuši, sníh musí padat pomalu. Ne všechen najednou.
Kazimíre, postav scénu.
- Vy dva, kostýmy. - Jo.
- Nebudeme hrát v žádných hadrech. - Fajn.
A potřebujeme něco pro Josefa.
Justynko, poslouchej.
Pojďme to vyřešit.
Justyno.
Kafíčko?
Ano, prosím.
NEJLEPŠÍ TÁTA, LÁSKA
Můžeme si promluvit jako dospělí?
S mlíčkem?
- Se sójovým, jestli máš. - Sójovým?
Ty mě udivuješ.
Nedělej to dneska, jo?
Ne takhle.
Protože, víš…
Je to trochu, víš…
Je to trochu nefér vůči Dorotě.
Třeba to s ní nějak vyřešíš?
Mockrát už jsme o tom spolu mluvily.
Ona nechce poslouchat.
- No, já nevím. - Jo.
O čem tam tak vášnivě mluví?
Je mezi nimi velký napětí. To se nedá popřít.
Kluci, vždyť je to jasný.
Šukají.
Justyno, chápu tvoje hledisko, tvou roli matky.
Ale myslím…
že by ses na to měla podívat z různých úhlů.
Například z mýho pohledu, protože abych byl upřímný, je to…
nedospělost.
Dobře, vyřešíme to.
Skvělý.
Vím, čeho se bojíš.
Bude to vypadat, žes prohrál.
Abych tomu předešla, až vyloučíme Tituska,
zavolám Dorotě a řeknu jí, jak jsi byl statečný a mužný.
Nechci vrážet klín do vašeho vztahu.
Zvlášť když vím, že to není snadný, protože jsi nenapravitelný.
Domluveno?
Jejda.
To jsem nešika.
Neboj, utřu to.
Ty dones připínáčky ze skladu v Avokádové chodbě.
Já to říkala.
Co je Avokádová chodba?
PAPRSEK
TULÁCI SVĚTOBĚŽNÍCI
Já ti ukážu Jesličky.
Au!
- Je tam pojistka proti dětem. - Ježíši!
Baví vás…
- Baví tě špehovat lidi? - Proti dospělým taky.
- To je tvoje kancelář? - Ne.
Moje ještě není hotová.
- A pracuješ tu… - Čtyři měsíce.
A nenechám tě zničit mou školku.
Mám je obcházet po jednom jako kněz při koledě?
Nemůžeš vyhlásit epidemii nebo pohrozit bombou?
Řekla jsem, ať na to zapomeneš.
Zapomněl jsi?
I kdybych s nimi fakt chtěla vyjebat,
je to neetický.
Piješ whisky z poháru, který vyhrála malá Kornelia.
Touché.
Takže ne?
Opatrně. Hele.
Super.
Dorota mi to neodpustí. Nechá mě.
- Myslela jsem, že chceš zachránit dítě. - Samozřejmě.
Víš co? To je jedno.
- Jasně, že mi jde o kluka. - Vážně?
Poradím si sám.
Dám ti jednu radu.
Absolutně nikdy je nenechávej samotný s Justynou.
…celý červený, víš…
Totálně! Řepáček.
Řepáček?
To nepochopíš. To je takový paprskový vtípek.
Hloupý vtip.
Jsem rodič z Paprsku.
Musel bys tam být.
- Jinak to není vtipný. - Pověz.
No dobrá. Došlo k takový situaci…
Děti hrály představení nazvaný Den na trhu.
Každý vyprávěl, jaká je zelenina.
Byl tam jeden Kamilek…
Každé děcko muselo udělat pózu, jaká je zelenina.
Jeden byl mrkev, další byl pórek…
Pak byl na řadě Kamilek a vybral si červenou řepu.
To si vybral.
- Lešku, předveď nám řepu. - Ne…
A pak Kamilek řekl: „Jsem řepa“,
a prdnul si.
Dobře, chápu. Děcko prdělo. K popukání.
Ne, říkal jsem ti to. Musel bys tam být.
Celý zrudnul a od té doby je z něj Řepáček.
Eriku, máš ty připínáčky, co jsem chtěla?
Žádný tam nebyly, víš?
- Co? - Asi budeme muset použít špendlíky.
- Bože! - Kaziku, jsi v pořádku?
Všechno se sype.
- Kurva! - Lež!
Kaziku, jazyk!
Nesmím vyjádřit bolest v otcovském jazyku, kurva?
Hamzo, bylo to nakřivo, tak jsem… Spadl jsem.
Opravdu?
Taky budeme potřebovat barvy na obličej.
Zvládneš to?
- Třetí dveře vpravo… - Ne, zlato. Kam ho to posíláš?
Radši zůstaň s Tadeušem.
Jsem rád, že se konečně
ve školce objevila hudebně založená spřízněná duše.
Jo…
Protože ze mě se hudba jen řine.
- Víš, že jsem patřil k bardům? - Co?
K bardům.
Kaczmarski a další.
- Páni. - Říkali mi polský Bob Dylan.
Znáš „Zdi“, ne?
Tadeuši, ty jsi génius.
Ze skromnosti to nemůžu říct.
Vaše generace se nechlubí.
Nevystavuje pořád ksichty na Instáč.
Prostě znáš svou cenu.
To je pravda.
Ale oni ne.
Kdo?
Rodiče.
- Proč člověku, co napsal „Zdi“… - Inspiroval.
…nesvěřili hudbu k blbý vánoční hře?
Co?
Kryšo, kde jsou?
Píšu.
Jak by ovce reagovala na Ježíškovo narození?
- Víš co? Možná… - Jdi na to, Tadku!
Možná na to fakt nejsem připravený?
- Ježíšek se narodí i příští rok. - To dáš.
Dámy a pánové!
Tadeuš by rád představil svůj přínos ke hře.
Užijte si píseň s názvem…
- Žádný název to nemá. - Bez názvu.
- Ježíši, oni budou zpívat? - Netuším.
Do toho, Dylane! To zvládneš.
Kristus se dnes zrodil, jen do stáje se hodil.
Ptám se : „Kámo, co se děje?“
A on na to, že v Betlémě je veselá novina.
Tak to je velká věc, v mozku mi to spíná.
Že Bůh se zrodil ve stáji, Ježíši, co se děje?
Pojďme tedy do jesliček, leží tam malý Ježíšek.
Maria ho s láskou chová a k nám promlouvá:
A říká nám: „Lili lili vau, zemi vládnou darebáci.“
Politika nás ovládá, děti drahé.
Odhlaste se ze smartphonů, běžte s Bohem.
Maria syna houpala, k usínání mu zpívala:
„Lili lili laj, mé milé dítečko,
lili lili laj, na slámě kvítečko,
lili lili laj, mé milé dítečko,
lili lili laj, na slámě kvítečko.“
- Páni! - Paráda!
Justyno, co myslíš?
Máš ty barvy?
Jo, mám.
- Super. - Naše představení postrádá zábavnou notu.
Tadeuši!
Kryša přepisuje scénář, doporučuji to přidat.
Ukázat, že narození Ježíše Krista je skvělá událost.
- Pravda. - Jo. Líbila se ti melodie?
Celkem. Chci něco dodat.
Kristus je historická postava.
A je to tu zas.
Je! A to nemůžete změnit.
Můžete ho očerňovat, jak chcete, ale nepopřete jeho existenci.
Proto bych přidal úryvek z Bible.
- Ježíši! - Přesně tak.
Jednu pasáž nebo žalm.
Kazimíre, teď není čas na…
- Justy! Navrhuju malou taneční sestavu. - Ne.
- Doprovodný zpěv? - Ne!
- Jo. - Oživit to! Nemůže rapovat sám.
- Tvůj taneček by byl obscénní, takže ne. - Nevěříš jí?
Možná má pravdu.
Zkrátil bych to.
Nedokážeme udělat plně profesionální představení.
Lili lili laj, lili laj…
Nic už měnit nebudu.
Lidi, uklidněte se. Všechno jsme dohodli před měsícem.
Každý měl jasné zadání.
Měli jsme čas na úpravy. Změnilo se něco?
Hele, se mnou si hlavu nedělejte.
- Zahraju cokoli. Mám rád všechno. - Vidíte?
Ale jako nejmladší ve skupině, jestli můžu…
Myslím, že pro děti je dnes těžký se soustředit.
Takovej suchej rap bude trapas.
Budou se nudit. Musí to být vzrušující. Výbuchy, hudba…
Navrhuju hlasovat.
Přesně, hlasujme.
Nedělejme z hlasování frašku.
Souhlasím.
- Bude písnička. - Jo!
- I tvoje tanečky. - Dobře!
- Ano! - A větu z Bible.
Ale musí to být moudrý.
Všechno v Bibli je moudrý.
Dobře.
- Kurva! - Jazyk! Totiž, páni…
Co se stalo?
Promiň, nepřemýšlel jsem.
Udělal jsi to schválně.
Justyno…
Proč by to Erik dělal schválně?
Právě. Proč by to dělal schválně?
Promiňte, hned se vrátím.
Justynko!
Neodpískáme to dneska?
Dnešek měl být hezký. Jesličky, Štědrý den, sníh.
Už od střední to máš tak,
že když se vytočíš, někdy to dopadne špatně.
Justynka je trochu upjatá, ne?
Má nějaký problém?
Jo. Měla rakovinu.
Je to úžasná matka a silná žena.
Překonala svou nemoc, i když je na dítě sama.
RAKOVINA S VÁMI ŠTĚSTÍ V NEŠTĚSTÍ
JAK O TOM ŘÍCT DĚTEM VYHRÁLA JSEM. CO DÁL?
JE TO TĚŽKÉ. ZVLÁDNE TO BEZE MĚ?
Jasně…
Rakovina je děsná.
Dáme si něco?
Čus! Hele, je to hodnej kluk.
- Titusi, řekni „čus“. - „Čus.“
Čus! Jasně, že je to hodnej kluk. Pomáhá mi ubalit jointa.
Kurva!
Dělám si srandu. To je izolepa. Nebudu mu dávat drogy. To by bylo drahý.
Hele, dej ho spát, jo? Nebo tak něco.
Čus!
To je ono. Jen tak dál.
Mockrát děkuji, mladý muži.
Nemáš zač.
Nosíš si na rodičák náhradní šaty?
Musíš být připraven na všechno.
Kaziku, počkej!
SPORTLANDIE
Až po tobě.
Kaziku…
S těmi záchody to byla hloupost. Chci se omluvit.
Říkej tomu stádní mentalita nebo podpantofláctví, ale…
- To nic. - Vážně?
Do prdele!
Musel jsem.
Promiň.
Chtěl jsem vidět tvůj výraz.
No tak, odpouštím ti.
To je dobře.
Stojí za to vás strašit.
Mám povolení.
- Závidím. - Pomůžu ti ho získat, jestli chceš.
Poslyš…
Znáš mýho kluka, Tituse?
Jo.
Je to fajn kluk, víš?
Je to super kluk, i když má problémy.
Ale který dítě nemá?
No…
Každý si zaslouží druhou šanci, hlavně dítě.
Jako Marie Magdalena.
Přesně. Tak jako Barabáš, Pilát a další.
Jo…
- Promiňte. - Ne, pojď dál.
- Hotovo? - No tak, jsme tu všichni dospělí.
Jo, to jsme.
Chci si o něčem promluvit.
Titus nás taky jednou načapal.
Titusek. Víš, co s ním je špatně.
Všichni víme, jak se chová.
Jasně, zlobí, ale to není…
Je to důvod k obavám.
Nemůžeme své děti zatěžovat starostmi.
Proč je to tady barevné?
…život není barevný.
Míváme problémy, stojí to za hovno.
Mám to vzdát a říct: „Titusi, jsi poškozený zboží?“
Rakovina mě naučila, že někdy si musíte vybrat menší zlo.
Bohužel tady jde o zlo.
Víte, co lidi často říkají, což je od nich naprosto bezohledný?
Že některý věci jsou prostě zlý. Že gayové nebo feministky jsou zlí.
Předmanželský sex je zlý.
Jasně.
Sex…
Nebo že nevinný děti jsou zlý.
Musíš jednat správně.
Vždycky.
Pro naše děti. Vždy.
- Vždycky. - Vždycky.
Pro naše děti.
Vždycky.
Hotovo!
DOŠEL INKOUST
Není tu inkoust.
Není inkoust? Nejsou scénáře.
Použij druhou tiskárnu.
Jasně.
Aha, jsou tu dvě tiskárny…
Tři. Jsme drahá školka.
Promiň, zapomněla jsem, že Dorota neplatí. Neměla jsem to říkat.
Můžeme začít zkoušku?
Dávno, dávno tomu, děti staré, mladé,
Ježíšek v jesličkách ležel, tvářičky měl ještě holé.
Máš vousy nakřivo.
Aby všechny děti žily v míru.
Každý matku má, měl ji i on.
Než ho na kříži potkal smutný skon.
Ženy milují vousy. Vypadají dospěle.
- Nech to být. - To bys chtěl.
Víš, co bych chtěl?
Vidět, jak se tváříš, až prohraješ.
Celí zkřehlí přišli do Betléma Josef a Maria.
Josef a Maria!
To jsme my.
Můj milovaný Ježíšku.
Je těžké starat se o tebe osamělá.
Přepiš to na „samotná“.
…samotná.
Josefe, ty jsi tu taky.
Jsem.
Ale bolí mě břicho.
Kdy tři králové přinesou myrhu?
- Myrha není jedlá, Josefe. - Marie…
Pokračuj.
Proč jsme měli to dítě?
Není to tvoje dítě.
Ty jsi jen otčím.
To je pravda, Josefe. Bůh je jeho otec.
Neplač, děťátko. Tvůj otec je s tebou. Tvůj otec, Bůh.
Ach, já ubohá. Já vyděšená.
Kdy se mi dostane pomoci?
Josef umí jen dělat stoly. Kdy na stůl přinese jídlo?
- Sníme ovce. - Neimprovizuj. Buď zticha.
Říkám: „Bolí mě břicho.“
- To kurva trvalo hodinu? Fakt? - Jazyk.
Marie, každá matka je osamělá, i když má manžela.
- Ne každý chlapec je Ježíš. - Tady máš.
- Ale ne! Všechno je… Tadeuši! - Promiňte.
Já jsem tě prosila.
V Betlémě tehdy sníh nepadal, vlastně nikdy.
To hrát nebudu.
I když Josef není otec, měl by mít co říct.
- A proč? - Protože ho vychovává!
Je fuk, jestli na ni sestoupil Duch svatý,
nebo kurva přátelský duch Casper.
Ten chlap dře jako kůň a vychová kluka jako svýho.
Možná proto se ten kluk chová jako malej smrad.
- No dovol? - Stop! Takový rouhání jsem nepovolil.
- Zopakuj to. - O tom jsem mluvila.
Máš pravdu. Je to jasný.
Eriku, přiznej si to.
Od začátku se vy dva chováte pěkně divně.
- Vy všechno víte? - Jo.
- Chudák Titus je uprostřed toho. - Jo.
- Není chudák. - Takže…
Pojďme hlasovat.
Hlasovat?
- Ale vám to spolu sluší. - Co?
No tak.
Šukáte spolu.
Myslíš jako já a on?
No, jo…
Drahá Justynko, pověz jim,
o co ti jde?
- Jak to myslíš? - Tak jo.
Hamzo, vypni prosím hudbu.
Takže, moji milí…
Justyna chce vyloučit Tituse ze školky.
Chce ho vyhodit z vaší komunity, kde záleží na každým dítěti.
Ale asi musí být z bohatý rodiny.
Nebo možná nechápu, o co jde.
Vysvětlíš nám to? Všichni poslouchají. Máš prostor.
- No… - Dost, hlasujme. Kryšo, papírky.
Ale víš co?
Co takhle otevřené hlasování?
Skvělý nápad! Uvidíme, co jsme zač.
Jako předsedkyně rady rodičů
dávám hlasovat o Titusovi Kwiatkowském.
Kdo je pro, aby měl předčasné vánoční prázdniny…
„Prázdniny?“ Mluv otevřeně.
Jde o vykopnutí dítěte ze školky.
Prosím, zvedněte ruku.
- Zvedni ji. - Dobře.
- Rád bych něco řekl. - Kdo je pro?
Dobře.
Je někdo proti?
- Zkusím to vysvětlit. - Nech si to.
Eriku, tohle není nic proti tobě.
Ani proti Tituskovi. Jenže…
Ten kluk má problémy.
Ne, poslouchej…
Počkej. Tohle je absurdní.
Ať něco řekne paní ředitelka.
Hlavně vás prosím, zachovejte klid a rozum.
- Přemýšlejme… - Děkujeme.
Při vší úctě to nechte na rodičích.
Musíte to vnímat jako rodič, a to vy nejste.
Myslím, že moje pedagogická zkušenost mě opravňuje komentovat…
Tak nám to povězte.
Umí abecedu? Umí si zavázat boty?
Myslím, že překračujete hranici.
- Jo? - Tituse sleduju dva měsíce.
Titus začíná vykazovat…
Moc pomalu, paní ředitelko.
Moc pomalu.
Promiňte.
Titus je zlý na moje dvojčata. Schválně jim zaměňuje jména.
Růžu donutil hrát si…
na „nahatý“.
Chápu sociální dotace a tak, ale…
- Nevadí, že je chudý… - Ale ať je slušný.
- To už je kurva moc. - Nadává Elifě.
- Jak? Al-Džazíra? - Ne, „píča“.
Já si ty nadávky zapisuju.
Je to 23 slov na K, 13 slov na P, 14 slov na Č a 11 slov na M, ta horší varianta.
Mému synovi Danielovi s Downovým syndromem nijak nenadává.
Ale nakreslil mu penis na čelo.
Smýt ho nám trvalo tři dny.
Mně řekl…
Sradeuš.
Dává maso vegetariánským dětem.
Před spaním si brouká chytlavé melodie.
Snědl kostku másla jen tak.
Kouše děti do pat!
Řekl, že je Batman, a tloukl chudé.
Pomlouvá naši zemi.
- Dobře, tak zlobí a dělá špatný věci. - Jo.
Ale všechny děti zlobí a ne všechny jsou roztomilý.
Kdybyste mě soudili jako dítě, letěl bych kurva taky.
- Je mu pět let. - Je mu šest.
Víš…
Moje Kinga má jizvy.
Víš, jak se na mě dívali u doktora?
Titus ji zamkl do krabice.
Na několik hodin během aerobiku.
Děti tančily na hlasitou hudbu, takže…
Nikdo ji neslyšel křičet.
Až když si Kryša přišla pro Pavlíka…
pustila ji ven.
Krabice byla celá od krve.
Možná zítra, při představení, můžeme z Tituska udělat andílka?
- Přidám to do scénáře. - Ano?
Aby měl…
na konec pěkné vzpomínky.
Ale musí odejít.
Kurva!
Do prdele!
- Musím ti něco říct. - Počkej, než to zapomenu.
Promiň, že jsem na tebe byla protivná.
Není to tvoje vina. Není to tvůj syn.
Neprosil ses o něj.
Je to s ním těžký. Já vím. A ty…
Doroto…
…ty za to nemůžeš.
Já vím, je to tvůj styl
a já tě miluju za to, že…
Nevím.
Za hodinu a půl jsem doma, promluvíme si.
Budeš vzhůru?
Pokusím se.
Chtěl jsi něco říct. Jde o Tituse? Spí?
Ne, to nic. To počká.
Dobře. Objímám vás oba.
- Papá. - Pá.
Malej smrad.
Myslel jsem, že to dělá jen mně.
Že to je přechodovej rituál pro novýho chlapa.
Každý dítě nenávidí matčina přítele, ne?
Nevím, možná je to hloupost, ale přál bych si, aby mě zavřel do krabice.
Vůbec se mnou nemluví, neřekne ani „vypadni“.
Sereš na mě? Tak ať, do prdele.
Ale bydlíme spolu, takže… Možná bys mohl ukázat nějakou zralost?
Nemusíš chodit do školky, ani se na mě dívat. Vyhrál jsi, Titusi.
Vyhrál jsi.
Co?
- Ježíši, ženská. Co je to? - Já vím. Jsou trochu znepokojivé.
- Neříkej. - Ale svým způsobem léčí.
Baví tě to?
Potom chápu, proč jsou tu děti tak v prdeli!
Ježíši! Nemyslím ty pinďoury. Děti v tomhle věku je kreslí pořád.
Dívej se dál.
Jsem jen unavenej.
- Rozumím. - Je to…
- Kurva… - To neškodí.
O to nejde, je to…
taková fyziologická reakce.
Páni!
Takže…
Musíme s tím něco udělat.
Přeju ti pokoj, Hamzo.
Ať máme krásné rodinné Vánoce.
Jo. Jasně.
Hamzo, není ti divný lámat s námi vánoční oplatku?
Ne, proč? Je to tradice jako každá jiná.
- A co já? - No…
Kryšo!
Takže? Na vítězství?
- To je vánoční přání? - Jo.
Přestaň, Justyno.
Lidi si přejou zdraví a štěstí…
Ten chudáček je ještě dítě.
Dělám si srandu. To byl vtip.
Justynko…
Nic ti nepopřeju. Ty všechno máš.
- Tadeušku. - No?
- Hodně zdraví. - Dík.
Omluv mě na chvíli. Víš co?
Dej si dneska panáka.
Napij se.
Mám Boha všude…
Nechtěl jsem stereotypně předpokládat,
že máš trávu.
Ale doufal jsem, že jo.
Proč jsi na mě milej?
Jsi zvukový…
Hudební spřízněná duše.
Můj život se točí kolem práce, dítěte, mladý ženy…
O hudbě nic neví. O ničem nic neví.
Jsem v pěkný prdeli…
Jsem zvukový designér.
Jasně.
Paráda.
Hrozně ti závidím.
Co přesně děláš?
Držím tyč s mikrofonem.
Když točí pořad, říkám „Mám to!“ nebo „Nemám to“.
Ale přicházím o práci, protože ani tohle mi nejde.
Tak je na tom tvoje hudební spřízněná duše.
Kromě Růži mám ještě syna.
Je v tvém věku.
Možná trochu starší.
Narodil se 23. prosince.
Tehdy chlapi nesměli k porodu, takže jsem byl doma sám.
Byl jsem nervózní, musel jsem se nějak zaměstnat.
Tak jsem mu napsal ukolébavku.
Brzy budeš, chlapče, velký, projde jen pár chvil.
Nikdo nezkřiví ti vlásek, vždy budeš mít dost sil.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Je ti deset, už patnáct, už dvacet let.
Ale ještě nic zlého neudělal ti svět.
Vždyť tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec…
Zpívali jsme ji, když jsem ho navštěvoval u mámy.
Teď už se mnou nechce mít nic společnýho.
Nevím, možná jsem otravný?
Proto jsem chtěl Růžu, abych to dělal dobře…
tentokrát…
Abych to neposral.
Nic jsi neposral.
Aspoň jsi tam byl.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Vždyť tvůj otec tu je…
Kašo, pojď sem na chvíli.
Krásná vůně…
Jistě.
Snad to ode mě není drzost, ale můžu si dát šluka?
Mám dost.
Jak jinak.
Všechno v pořádku?
Víš…
- Bylo i líp. - Nikdy jsem to neměla v puse.
Nikdy jsi to neměla v puse? Tak na.
- Bude to fajn. - Vdechni…
Asi přece jen zavolám Dorotě.
Řeknu jí to. Byl jsi vážně statečný.
Bojoval jsi.
Co je to za druh? Sativa?
Je to moje zodpovědnost. Díky.
Sativa.
- Sandro… - Promiňte, počkejte.
Chtěl jsem ti, víš…
To je šílený!
…poděkovat.
Za to, žes hlasovala v můj prospěch. Bylo to od tebe milý.
- O těch záchodech? - Ne.
- Titus. - Sandra.
- Co? - Co?
Ne, promiň. Nedávala jsem pozor.
Řekněme, že Sandra má problémy se spánkem.
Já…
Vlastně jsem nespala
od té doby…
Co máš dítě.
Co máš dítě?
Protože když máš děti, celý tvůj svět…
- Ta moje za mnou pořád chodí na záchod. - To je milý.
Růža neuznává číslo sedm.
Počítá „čtyři, pět, šest, osm“.
Nevím, má něco s mozkem, nebo nás jen vodí za nos?
- Ne… - Ne…
- Děti jsou hloupý. - Co?
Děti jsou hloupý. Všechny.
Vím, jak svět funguje.
Na začátku jsou děti hloupý
a časem se postupně stávají míň hloupými.
Hrozně se těším na dobu, až přijdu domů
a budu si mít s kým popovídat.
Chci už konečně mluvit v souvětích, kurva.
Můžeš…
Můžeš mluvit se mnou.
Možná nejsou hloupý, ale jsou stresující.
Tuhle si hrál, já jsem žehlila. Chvíli jsem se koukla na televizi.
Otočím se. On stojí v otevřeným okně v sedmým patře.
A volá na tátu, který bývá málo doma: „Witku!“
- Byl centimetr od… - Bože…
- Neví, jak je to vysoko? Debil! - Strašný…
- Promiňte! - Ne. Je to debil.
Eriku, chceš mít vlastní dítě?
To je taky…
filozofický problém.
Potomek je potomek.
Justyno…
Pojď sem, něco ti řeknu.
Pojď…
„Ahoj, vezmi mě.“
Vážně nemůžu. Kiňa by to ze mě hned cítila.
Jde o to, že neumím lhát. Musela bych jí to vysvětlovat a…
Vidíš, Eriku? Je fajn, že nemáš děti.
Můžeš si blbnout…
Poslyšte, už půjdu, takže…
Je to, jak to je.
Ale vy jste v pohodě.
Ty taky.
Škoda, že odcházíte. Paprsek je fajn.
Cože?
Jo, chtěla jsem s vámi mluvit.
Co myslí tím „odchodem“?
Sakra. Zase jsem to přehnal. Pardon, pokračujte, paní ředitelko.
V návaznosti na současnou situaci
vám chci předat tohle.
Prosím.
Děkuji vám všem.
Dobrou noc.
„Kvůli neschopnosti spolupracovat a nedostatku komunikace
odstupuji z místa ředitelky mateřské školy Paprsek.“
- Dobře, všichni to známe nazpaměť. - Dokonce to orazítkovala.
Justyno, musíme s tím něco udělat.
Hele, ona si to rozmyslí, ne?
Je to prima ženská.
- Lepší ředitelku nenajdeme. - Taky se mi líbí.
Je homosexuálka, a nechlubí se tím.
Měli jsme jí koupit dárek.
Včera jsi říkal, že ji platíme, abychom jí nemuseli kupovat dárek.
Ale gesto dobré vůle je důležité.
Dojedu na pumpu pro bonboniéru.
Pozvu ji na skleničku.
- Promluvíme si… - Proč pořád alkohol?
Promiň, Kryšo, drahá. Při vší úctě, ale…
- Do mýho života ti nic není. - Nevyčítejme si.
My za to nemůžeme.
- Až na to, že… - Poslouchejte.
Nedramatizujme to. Pojďme domů…
Nemůžeme jít domů.
- Musíme to vyřešit. - Tadeuši, to je z herny?
- Co? - Kelímky…
- Jo. - Jsou na zítřek.
Když se pomíchají, něčí dítě se opije a umře?
- Správně… - Justynko, pomoc.
- Dobře. - To je bordel, Tadeuši.
Jako předsedkyně rady rodičů za ní půjdu a tento konflikt ukončím.
Přijde ti to k smíchu?
Justynko, ty? Ukončíš tenhle konflikt?
Jak to uděláš?
Vždyť tě nenávidí.
To bych neřekla.
Chceme totéž, to nejlepší pro naše děti.
- Justynko! - Ano?
Asi by bylo lepší poslat trojčlenný výbor.
Co prosím?
Jo, jděte obě. Ne, zapomněla jsem!
Všechny tři. Taky Sandra.
Já můžu jít.
Co tím naznačuješ?
Lezeš Justyně do zadku, to mluví za vše.
Tím mě neurazíš.
Ať jde Erik.
- Erik? - Já bych fakt neměl.
Ne, to neměl.
Ledaže to fakt chcete.
Ne, myslím…
Eriku…
Máš na to právo. Tvoje dítě chodí do týhle školky.
Vážně?
Ještě ano.
Tak dobře.
Hele, Erik by měl jít.
Ještě někdo chce jít?
Je to definitivní rozhodnutí.
Rozumíme, paní ředitelko.
Ale chceme vědět, co vás přimělo k tomu rozhodnutí.
- Promiňte. - Chceme najít způsob, jak to napravit.
Paní ředitelko…
Chovej se slušně!
Promiň.
- Plyšáček. - Díky.
Paní ředitelko, chceme, aby byli všichni šťastní.
Ráda bych se vám upřímně omluvila.
Řekla jsem, co jsem řekla, ale…
Nezlobím se na vás.
Prostě jsem zvyklá na jiný model práce.
Jsme unavení, tak to zkraťme. Co chcete?
Zůstanu, pokud budu moct řídit školku podle svého modelu.
Ale jaké mi dáte garance?
No. Přesně tak.
Podávám návrh na změnu předsedy rady rodičů.
- Co? - Prosím?
Předsedkyně, promiňte. Ženský gramatický rod, že?
Kaziku, přestaň žertovat.
Už jsem někdy žertoval?
Zopakuju to, aby bylo jasno.
- Jde o dobro našich dětí. - To je pravda.
To nejde, takhle uprostřed noci.
Žádal tě někdo o pomoc?
Kaziku…
Chceš mě přehlasovat?
Tady nejde o mě.
- Jde tu o dobro našich dětí. - Dobře. Kurva, já vím, o co jde.
Poslouchejte. Jistě, můžete hlasovat.
Jestli to chcete.
Ale Justo…
Ty bys tu při hlasování neměla být.
To si děláš srandu.
Všechno je jasné. Naplánovali to. On a ředitelka.
Je to spiknutí, nevidíte?
Plánují spolu. Jste tak naivní.
A nikoho z vás nezajímá dobro dětí, když důvěřujete tomu narkomanovi.
Tomu šmejdovi.
A tý ku…
Ženský.
Ale já se nevzdám.
S dovolením.
Prosím.
Nemám z toho dobrý pocit.
- Neměla… - Raka, jo. A můj syn má Downa.
- Kaziku! - No co?
Styďte se. Justyna je dobrý člověk.
Fakt?
Jo, výborně.
Ano.
Znám ji od střední. Dobře, občas vyvádí.
Ale pod tou tvrdou skořápkou je srdce.
Musíme vybrat nového předsedu rady rodičů.
- Já se hlásím. - Teď není vhodná chvíle.
Výborně! Justyna asi…
Musíme to udělat. Nemůžeme existovat bez vedení.
Takhle to mělo být od začátku. Gratuluju, Hamzo.
Na to se musíme napít!
- Jsi předseda? - Jo.
Naštěstí je starý dobrý Tadeuš vždy připravený. Prosím.
A Kazik?
- Moje pálenka. - Vážně?
- V pohodě? - Jasně. Všechno je v pohodě.
Poslyšte, vyznělo to trochu hloupě. Seběhlo se to tak rychle.
Neměla jsem čas…
rozloučit a poděkovat vám za spolupráci.
Tadeuši.
Tvé komentáře byly vždy dobré.
Nabídly nám zkušený pohled.
„Out of the box“, jak se říká.
Dělal jsem, co jsem mohl.
- Lešku. - Kaziku!
Ukázal jsi dětem Varšavské filtry.
Ty jsou super.
Kašo, měla jsem víc důvěřovat tvému uměleckému cítění.
Teď budeš moct experimentovat.
Sandro.
Přesně…
Moje Kryša…
Vždycky spolu. Napsala jsi skvělý scénář.
Opravdu smysluplný.
A já?
A ty jsi čurák.
- Justyno, musíš si odpočinout. - Počkej.
Eriku, kdo ti dal právo mluvit?
Je to úžasné.
Jsi tu jen pár hodin
a všechny sis omotal kolem prstu.
Jak se opovažujete tak se mnou jednat?
Po tom všem, co jsem pro školku udělala.
Beze mě by vaše děti žraly písek.
- Nepřežily by výlety. - Filtry viděly.
Kazikův kluk by tu nebyl. Žádný děti se speciálními potřebami.
To samý Titus.
Neměl by šanci ukázat, jak je báječný.
Justo.
Klid.
Vyhrál jsi.
Řepáček zůstává.
Kryšo, udělej něco.
Řepáček?
No, Eriku…
To Titus si prdnul
a stal se z něj Řepáček. Všichni jsme se mu smáli.
Je to v Paprsku takový interní vtip.
Kdo přišel s Řepáčkem?
- Nebylo to jedno z Hamzových dvojčat? - Vážně?
Titus je Řepáček? Přijde ti to vtipný?
- Řekl jsem, je to vtipný? - Nesahej na mě!
Neplivej na mě!
- Justyno! - Dej mi to!
Je to sebeobrana.
Přece není nabitá.
Je nabitá.
Chci s vámi jen mluvit.
Jste banda zasranejch pokrytců.
Jste mizerný rodiče,
ale kritizujete mě.
Hamzo,
tvoje dvojčata ve školce každý den brečí, víš to?
- Protože jsi otec na hovno. - Já vím.
Tak to řekni. „Jsem otec na hovno.“ Řekni to!
Jsem otec na hovno.
Ty taky. „Jsem…“
Otec na hovno.
Kašo.
Jsem otec na hovno.
Co to meleš? Jsi matka na hovno.
Poslyš. Měli jsme sbližovací večírky.
Tři, ne?
Bez tebe.
Takže bez vás.
Drahý, vážený pane Tadeuši.
Pokračuj, kurva. „Jsem otec…“
Tadeuši!
Jsem rodič na hovno!
V blbým klobouku.
Jsem matka na hovno.
Špatná matka.
Kryšo!
Tohle není tvoje chvíle.
A ty taky.
Jsi matka na hovno.
Já jsem skvělá matka.
Náhodou jsem fantastická matka.
Vychovávám z dcery bojovnici.
Ne, Justo. Nechtěla jsem ti to říkat.
Titus ji
nezamkl do krabice.
A kdo, kurva?
Kryšo.
Sama se tam zamkla.
Řekla mi to, když jsem ji vyndala.
Říkala, že nechce jít domů.
Tvoje dcerka se…
Ona se tě bojí.
Kryšo…
čeho se bojí?
- To není pravda. - Je.
Zavři tu hnusnou hubu, Kryšo.
- Vzpomínáš, jak ti říkali ve škole? - Justyno!
Říkali jí Kryša Dlouhý jazyk.
- Nejen proto, že jsi kouřila kluky. - Justyno, klid.
Že se ti dítě schovává, to není konec světa.
Ježíši…
Titus se taky chová divně.
Nesmíš si to tak brát.
Proboha!
Promiňte.
Je to přirozená tělesná reakce. Jsem dietetik.
Justynko! Všichni jsou napjatí.
Napij se.
Můžu zavolat Kinze a vše jí vysvětlit.
Kryšo…
- Fakt jsi vykouřila polovinu třídy? - Jdi do prdele!
- Můžeme to trochu ztlumit? - Ne!
Celý město musí slyšet Tadeušovu párty!
Ano, zlato. Trochu se to protáhlo.
- Zítra tu budou děti. - Děti – smetí. No tak.
Neznají tu vůni.
Kaziku!
Dívej se na mě, mluvím s tebou. Kaziku!
Snad mi nemáš za zlý, že mě vybrali.
Samozřejmě, že ne.
Vyhrál lepší, Hamzo. Gratuluju.
Díky.
Paříme dál!
Hej!
Paní Krystyno!
Na vítězství!
Byla jste úžasná. Mega!
Prosím, vypněte hudbu!
Co je s Justynou?
Totiž…
To je jedno. Emoce, to se stává. Hlavní je, že je po všem.
Po všem?
Vy jste to neslyšela! Kingu do krabice nezavřel Titus!
Nejsem přesvědčená, že tu zůstane.
Touché.
Dostala jsi mě! Páni.
Nejsem přesvědčená.
Je to moje zodpovědnost.
Musím si to promyslet. Titus je velmi problematický.
Nemáme peníze na stálého asistenta, a on někoho takového potřebuje.
Nedělej si legraci. Stresuješ mě.
Ty si děláš prdel.
Prosím?
No…
Neudělal jsem to, abys mi dělala potíže. To si nezasloužím.
- Myslíš? - Jo.
Poslyš. Vychovala jsem hodně dětí a znám lidi jako ty.
Chceš, aby všechno bylo po tvém,
ale svět není tak jednoduchý, smrade.
Znamená to, že Titus…
Jdu domů. Ráno tu bude pořádek!
Tadeuši, poslouchej…
- Děláme hada! - Pusť mě!
Ředitelka řekla… Počkej!
Umím dobrou pálenku, co?
- Ne! - Co?
Ježíši…
Plastová náhražka!
Lešku! Musíme… Poslouchej.
Stůj. Musíme…
Právě mě opustila, za zatáčkou.
Říkala, že se do vztahů moc pokládám.
- Nechtěla ani vztah! - To teď není důležitý. Poslouchej.
Není to důležitý? Jistě.
Úžasný chlap jako ty si vždycky najde ženskou.
Samozřejmě, kurva. Chlapi jako ty jsou nejhorší.
Od narození v pohodě.
- Co? - Pořád žertujou.
Nikdy neztloustnou, ať jedí cokoli! A já se musím tak snažit!
- Co z toho mám? - Hamzo!
- Hovno! - Přihraj! Zásah!
- Kašo… - Nech mě!
Pořád se mě dotýká těmi tlustými prstíky.
Věší se na mě.
Nech mě kurva být!
Pořád se o někoho starám. Buď o chlapa, nebo o kluka, kurva.
- O kluka nebo o chlapa. - Ale Titus… Ředitelka řekla, že…
Titus Pičus!
Všechno je o tobě!
Jsou za sklem a pořád je máme rádi.
Nemusí se s námi integrovat ani se vším souhlasit!
Nezvracej.
- Jazyk. Řekni Justě, že tu jsem. - Pomoz mi.
- Že ji miluju! - Ježíši, ne…
Justynko, moc se omlouvám. Netušila jsem…
Budeme mít opravdové Vánoce.
Haló?
Raz, dva…
- Poslouchejte! - Měli jste strach pařit s Tadeušem!
Není to zábava? Není to kurva zábava?
- Ticho! - A…
Sláva na výsostech…
- Dáváme dětem příklad. - Děti – smetí!
Do prdele…
…na Zemi…
Děti patří do dětskýho domova!
Rolničky…
Haló!
- Buď hodný. - Hovno!
Neodmlouvej.
…tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Dobrou noc, miláčku. Zavři očička.
Ať se ti zdá o nejkrásnější budoucnosti, jakou si dokážeš představit.
Eriku.
SMRADI
AAA TO JE DOROTA ZMEŠKANÝ HOVOR 37 OZNÁMENÍ
Spláchni záchod, mladý průzkumníku.
- Dobrý den! - Ahoj.
Sladký Ježíši…
- Dobře jsem se vyspala. - Buď zticha.
- Vteřinku. - Nic neříkám.
- Přivede chůva Gavla? - Jo, zařídím to.
A mám ji požádat, aby přivedla…
- Anku? Ano? - Kdybys mohla.
Pamatujete, jak jsme včera křičeli, že jsme rodiče na ho…
…špatný rodiče?
- Jo. - Jasně. Ty.
Mám toho dost.
Dívají se na mě těma očima a neustále se mě na něco ptají.
„Tati, tati.“
Věří, že vím všechno.
Kdo jsem, abych je učil žít?
Předseda rady rodičů.
Pavlík na mě křičí.
Řve na mě.
Jednou mi ujely nervy a plácla jsem ho. Vyhrožuje, že to poví tátovi, nafotil to.
- Jsem tak hloupá. - Ne…
Zlatíčko, nejsi hloupá. Vážně. Normálně tě vydírá.
Když ultrazvuk ukázal, že Danielek bude mít…
Totiž že…
že bude takový, jaký je…
Chtěl jsem…
Chtěl jsem, aby žena šla…
Bez ohledu na to, co říkám a…
Já jsem…
Strašně jsem se bál, že to nezvládnu.
Je tak těžký,
vychovat dítě.
Je to kurevsky těžký.
A co teprve…
Je to těžší.
Ale miluju ho strašně.
Kurva strašně.
Promiň. Kurva, moc mě to mrzí, protože…
Dobrý den!
Dámy a pánové, chápu,
že představení musíme odvolat?
- No… - Radši ano.
- Ne. - Co ne?
Stihneme to včas.
Zahrajeme Jesličky.
Ztrácím rozum.
- Nedáme to. - Nedáme to bez…
Justyny.
JEBAT
Díky.
Mluvila jsem s chůvou Kingy. Justyna včera nepřišla domů.
Nahoře taky není.
Šatna…
Justyno?
Já nespím.
- Musíme zahrát Jesličky. - Ne.
Je to tvůj večer.
Vlastně tvůj den.
Bože…
- Jaký by byly Jesličky bez Marie? - Kratší.
- Bojovnice se nikdy nevzdává. - Jo.
Ahoj.
Justynko…
- Ale ne. - Justyno!
Justo!
Justyno, no tak!
Nebuď dětinská! Bude to fajn představení.
- Dobrý den. Justyno! - Co?
- Co „co“? - Co chceš?
Ježíši! Jsi tak otravná, víš to?
Dej mi pokoj!
Fakt?
- Já se tam nevrátím. - Musíš to hrát.
Kvůli svý dceři.
Moje dcera se mě bojí.
Nemusíme to hrát.
Sere na to pes.
Je mi hrozně, že jsem všechno posral.
A snažím se to zakrýt nějakým mega gestem.
Kurva, jako vždycky.
Jít na rodičák, ne zůstat doma s klukem.
To byl fakt skvělej nápad!
Nevím, jestli budu dobrým otcem.
Pojď, Josefe.
Proto miluju Vánoce.
Poslyš…
Všichni slyšeli, jak jsem si prdla?
Ne, samozřejmě že ne.
Dobře.
Pojď!
Co se týče Tituse… Justyno!
Dobré ráno. Začneme každou chvíli.
Hele, vánoční stromeček je rozbitý.
Dobře.
Dobrý den.
Zdravím.
- Sundej si bundu a najdi nám místo. - Čau, Titusi.
Chceš mi něco říct?
Kromě toho, žes nechal mýho syna s feťákem?
Ne, je to jen dealer.
Dobře, Doroto…
Promluvíme si po hře.
Určitě mi toho máš hodně co říct.
- Promiň, že vás ruším. - Co? Stalo se něco?
Ne, nic se nestalo.
S Erikem jsme si popovídali. Máme návrh.
Tady sedím já!
Sledujte.
ODPADKOLANDIE
Jeho stálý asistent tu bude muset být několik hodin denně.
Rozumím.
Budete s tím souhlasit?
Teoreticky ano.
Organizačně to nebude snadný, ale…
Zkusíme to.
Eriku, Justyno! Jdeme!
Drahé děti, milí rodiče.
Vítejte na každoročním představení Jesliček v Paprsku.
Co jsou to Jesličky?
- Ty to nevíš? - Já to vím!
Dobře, Kryšo.
Ty začínáš, že?
Už nevím text!
- Kde je scénář? - Scénář?
Nevzpomínám si. Vyšel ze mě a přestal být můj.
Neboj se, Kryšo.
Budeme improvizovat.
Jak to? Co?
Vážně?
Největší moudrost je vždy výsledkem našich chyb.
Proto, mé milé děti,
vám přeji, abyste dělaly ty nejkrásnější a nejlepší chyby.
Sám jsi to řekl. Děti nechtějí blbosti.
Chtějí zábavu, akci a pravdu.
Nikdy se nebojte chyb.
Konečně chci vidět normální a chytré lidi v naší zemi.
Takže improvizujeme!
Takže chci říct,
že je to nová éra nového Tadeuše,
který se nikomu nevnucuje a naslouchá.
A Tadeuše, který se dojímá.
- Všechny děti čekají… - Je čas.
…na Jesličky.
Potlesk!
No…
Marie!
- Josefe! - Nech to!
- Tohle je… - Pusť!
Dej mi tu zbraň!
Ježíši!
- Tadeuši, vezmi mu to! - Ne, klid! Je to jen…
Kaziku, promiň!
Děti, uklidněte se!
Lidi!
- Je to hračka! - Prosím!
Tohle je školka!
Všechno je v pořádku! Jsme v bezpečí!
Nebojte se!
Jsem dietetik.
Ježíši…
Jak je, Titusi?
Poslyš…
Chci se tě na něco zeptat.
Zbývá ti půl roku školky, ne?
Napadlo mě…
Nemohl bych chodit s tebou?
Jako tvůj stálý asistent?
Je to jen název.
Protože popravdě…
chtěl bych chodit s tebou do školky jako tvůj…
Jako tvůj parťák.
Souhlasíš?
Pojď za mámou.
Pojď!
Brzy budeš, chlapče, velký, projde jen pár chvil.
Nikdo nezkřiví ti vlásek, vždy budeš mít dost sil.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Je ti deset, už patnáct, už dvacet let.
Ale ještě nic zlého neudělal ti svět.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Už za chvíli budeš otcem a změní se ti svět,
ale sám s tím nezůstaneš, pomůže ti děd.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
Vždyť tvůj děda tu je, tvůj děda tu je.
Vždyť tvůj děda, ten starý tu je.
Vždyť tvůj otec tu je, tvůj otec tu je.
Vždyť tvůj otec nad tebou bdí dnes.
- Vidíš, Eriku? - Jo, můžeme…
- Uklidíme to. - Jo.
Překlad titulků: Markéta Demlová