Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Люди не знають, яка це відповідальність.
Вони спаровуються і народжують істот, що безцільно тиняються.
Він зараз загородиться.
Глянь, як тремтять ноги.
Мати навіть не дивиться.
Малий бореться за життя, а та в «Тіндері» тата шукає.
Не полетить горініж за 30 секунд — з мене подвійна ставка.
-Отак! -Мамо! Ай!
Боже! Чекай.
Що там, старий?
Є такий день
Дуже теплий, хоч і в грудні
День, звичний день
Коли не згадують про конфлікти
Є такий день
Коли всі ми чекаємо радості
Цей день
Ми всі знаємо з самого народження
З Землі до небес З небес до Землі
Усі передають вітання туди-сюди
Дерева птахам Птахи деревам
Сніжинки легко танцюють на вітру
Є такий день
Який ми проводимо разом
День, чудовий день
Сьогодні рік дарує нам його
Здоров, Титусе.
Даси йому це на вечерю о 19:00.
Ти не повіриш.
Маю дармову травку.
Що? Він не знає, що це. Є ж різні різновиди трав.
Ти геть безнадійний.
Я знаю, що ти робиш. Я знаю кожен твій рух. Кожен.
Цей теж?
Годі. Ти мав лише забрати його.
Я забув.
Знаєш, для мене час плине інакше.
-Зараз точно. -Ти сердишся?
-А схоже на це? -Упевнений, що так.
Четверо людей померли на моїй зміні, але ти мене найбільше вивів.
Сьогодні в «Промінчику сонця» батьківські збори.
Вони, певно, знову говоритимуть про Титуса, а мене знову не буде.
Вони його ненавидять.
Вони на мене так дивилися, коли виявилося, що лише я не плачу.
Чи коли Титус засунув сосиску в ніс дівчинці.
Або приніс мертвого голуба в рюкзаку.
Цілу сосиску?
-Я обісрався, я знаю. -Гей! Прошу…
-Ти теж лаялася. -Але я лаялася так, до стіни.
Але звук відбивається і… Гаразд.
Добре.
Я обісрався.
Я піду на збори замість тебе.
ВІТАЄМО
Ні.
Я маю їхати до лікарні, а хтось має залишитися з ним.
Та ти й губишся серед дорослих.
Бувай, любий.
Добраніч.
Бувай.
ДИТЯЧИЙ САДОК «ПРОМІНЧИК СОНЦЯ»
Що там у тебе?
Титусе?
Це мої навуш…
Вони дорогі.
Зламаєш — купуватимеш нові.
Титусе…
Не на стіні!
Охрініти…
Старий, зробиш мені послугу?
Так?
Мені треба піти.
Треба посидіти з вилупком?
НІЧ У ДИТСАДОЧКУ
Це рішення було нелегким, але в мене не лишилося варіантів.
Як ви знаєте, ваші ідеї не спрацювали.
Не думаю, що ми зможемо це зробити.
-Наслідки для дитини… -Тут багато дітей.
-Для дитини… -Ваша думка одна з багатьох.
Це надто важливо…
-Привіт. -Добрий вечір.
-Я… -Чоловік Дороти, так? Ерик?
Звідки знаєш?
З її «Інсти». У неї лише кілька фото. Ти на одній з них, обіймаєш її.
Це, певно, серйозно.
Гадаю, що так.
Ти прийшов на збори її сина, тож це дуже серйозно. Мене звати Юстина.
-Привіт. -Я голова батьківського комітету.
-А ви? -Я директорка.
Збори там.
Усім привіт!
Це Ерик.
-Привіт, Ерику. -Привіт.
Чому так похмуро?
-Привіт, Ерику! -Привіт, Ерику!
-Привіт. -Привіт, Ерику!
Оскільки Ерик новенький, може, кожен по два речення про себе?
Та ну нахрін, серйозно?
Перепрошую, у нас є правило. Лише одне. Без лайки.
Це стає звичкою, наші діти засвоюють її, а їхній лексикон забруднюється.
Так, авжеж.
Тоді я Ерик.
Це перше речення.
Я хлопець Дороти, тобто партнер,
я працюю звукорежисером, і я можу сказати, що я вітчим Титуса.
Це друге складне речення. Лови!
Оскільки я вдвічі старший, можна мені більше речень?
Ні.
Тадеуш.
-Привіт, Тадеуше. -Привіт.
-Ми батьки двох маленьких дітей. -Я батько Анки.
Я мама Ґавела. Ми тут познайомилися. Ну знаєш, як буває.
Я мама Павелка. Він у старшій групі.
-Він добре плаває. -Так.
Він хоче цуценя. Ми ще не вирішили.
-Ми зустрічаємося. -Ну, в дитсадку.
Ми обоє самотні.
-Так, самотні. -Я самотня.
Я багато в житті накоїв, щоб узагальнити це двома реченнями.
А ми з чоловіком були на картингу.
Але досить про мене.
Я Хамза.
Вітаю, мене звати Казимир.
Четверо моїх дітей ходили в цей садочок.
Тепер Даніель ходить сюди.
У Даніеля синдром Дауна, але я рощу його, ніби цього нема.
-Це чудово. -Перепрошую?
Ну, круто.
-Я… -Почнімо!
Перш ніж перейти до головної події, а саме до Різдвяної п'єси,
я б хотіла підняти ще одне питання.
А саме туалети.
Казимире, дякую, що профінансував туалети, що самі змиваються.
Без проблем.
Хоча деякі батьки їх не схвалюють, бо вони не навчають самостійності.
Хто?
Хто не схвалює?
Павелек іноді не какає тиждень.
-Висівки. -При всій повазі, це тупо.
Діти мають вміти змивати. Якщо вони не навчаться…
Хамзо.
…вони не навчаться.
Хамзо.
Дивись на мене, коли говориш зі мною.
Кавалки плавали годинами. Знаєте, як це шкідливо?
Як дієтолог і особистий тренер я вважаю, що іноді важливіше
випорожнитися, ніж їсти.
-Зосередьмося, будь ласка. -Я зробив об'єктивно добру справу.
Будь ласка, не нервуйся. Ми всі вдячні, правда?
Подякуймо йому. Дякую, Казимире.
-Дякуємо. -Авжеж.
-Дякуємо. -Проблема в недотриманні протоколу.
Без голосування.
Бо було 19:15, і голосування призвело б до тяганини.
Коли я хотів справжню ялинку, мені сказали, що це не екологічно.
-Я хотів повісити державну емблему… -Треба голосувати.
При всій повазі, та це не твій дім.
-Це спільнота. -Це бля…
ТАК
Геть туалети!
«Так».
«Лай-но». Гадаю, це означає «ні».
Туалетам «так», туалетам «ні».
«Ні».
«Так».
І «так» туалетам.
Нічия.
Я радий, що до того дійшло. Плюралізм перемагає…
Казимире, вибач, секунду.
Ерику?
Смачного.
Дорота доручила тобі бути тут.
Так. Звісно.
Так.
-Тож у нас є ще один голос. -У нього ж нащадка нема.
Казику, заспокойся
Ерик — вітчим Титуса. Вітчим — це ж як батько.
-Саме так. -Лише назва інша.
-То ти за чи проти лайна? -Казику, мова.
Це філософська проблема, так?
Чи краще людині рости у зручностях чи ні?
У мене їх не було. Я виріс у нетрях.
У кімнаті з трьома братами й сестрами.
-Але виріс же нормальним, так? -Так…
Хоча іноді хотів би, щоб хтось змив за мене.
Але оскільки це голос Дороти, а не твій…
Так.
У неї дещо інші пріоритети.
Тому, на жаль…
На жаль, я маю проголосувати проти туалетів.
Слухай, Ерику.
Не хвилюйся.
Він завжди знервований. Ти звикнеш.
-Ні, дякую. -Ні?
Я вже йду, тож… Дякую.
Шкода, бо…
без алкоголізації немає інтеграції.
Тадеуше, не заохочуй його. Він приносить випивку на кожні збори.
Колись мені вдасться.
-Це ж кінець? -Для тебе — так.
У нас ще Різдвяна п'єса.
Ніхто не репетирував, тож ми залишимося до кінця.
Так, ми знаємо.
У нас немає для тебе ролі.
Хіба що хочеш бути деревом чи сніжинкою.
Ні, дякую.
Я тут як прояв небайдужості.
Тож, якби ти могла нашепотіти Дороті,
що я відповідальний, я був би вдячний.
Вона робить усе для Титуса.
Авжеж.
-Так. Бувай! -Бувай!
Клас капелюх, Тадеуше!
Дякую.
КРАЇНА МУЗИКИ
Я дієтолог. Я маю зважуватися щоразу, як попісяю.
-Бувай. -Бувай.
КРАЇНА ПІСЯШОК
Я боялася, що цей хлопець залишиться.
Це була б проблема.
-Як нам це зробити? -Щодо цього…
Проголосуємо після репетиції.
Спершу я поговорю з усіма окремо.
Я не можу просто сказати Тадеушу чи Сандрі, що Титус — вилупок.
Має бути тактовно.
Сподіваюся, всі розуміють проблему.
Треба позбутися цієї дитини. Сьогодні. Або він уб'є когось.
Змивай воду, юний досліднику!
-Привіт. -Привіт.
Ну-бо, одбирай.
Відповідай, щоб тобі.
-Невже все так погано? -Твою ж…
Не хвилюйтеся.
Усі так реагують після розмов з цими людьми.
Тиждень тому одна жінка лаяла мене, бо її син вивчив слово «дупа».
Вона не уявляє, що ще він знає.
Але вони хочуть…
Вона…
Вона хоче вигнати Титуса.
Пане, а ви…
Перейдемо на «ти»? Так легше. Баська.
Ерик.
То ти вже знаєш.
Сьогодні вранці вона…
Хотіла б я сказати, що спитала.
Але вона не питає.
Вона повідомляє.
Пані Юстина.
Вона має право на це, якщо більшість батьків її підтримує.
Навіть якщо це хріново…
Вона може вигнати Титуса.
Таке життя, так?
-Ви маєте мені допомогти. -Ти.
Саме так. Ти маєш мені допомогти. Мають же бути закони, правила, принципи…
Треба боротися. Я про вас. Ти директорка чи ні?
Ерику.
Забудь. Це «Промінчик сонця».
ААА ЦЕ ДОРОТА: ВИБАЧ, НЕ МОЖУ ВЗЯТИ. У ВАС УСЕ ГАРАЗД?
ТАК
«ПРОМІНЧИК СОНЦЯ»
НАШ БАТЬКІВСЬКИЙ КОМІТЕТ
ЮСТИНА КЕНС
Куди ти нас запрошуєш?
На новорічну вечірку. Я створив подію на «Фейсбуку».
Казимире, в сотий раз кажу, не принось зброю туди, де діти.
Я маю дозвіл. Колись подякуєш мені. До того ж, він не заряджений.
Леславе! Ви ж прийдете?
Тадзіо, ми не можемо.
Ми їдемо з дітьми на Різдво. Наша перша спільна подорож, до Лівіньо.
Такий напружений час. Ти розумієш.
-Так. Так ніхто не прийде. -Робота!
-Хамза працює, Юстино? -Я мама-одиначка, любий. Завжди зайнята.
Я прийду.
Мабуть, доведеться знову це скасувати.
Такий розмовний потенціал…
І Ерик долучився…
Він класний, правда?
Нормальна срака. Нехай долучається.
Так, він милий.
Ерику! Ми саме про тебе говоримо.
Справді? Сподіваюся, тільки добре.
Я йшов додому, але постійно думав про вашу п'єсу і…
подумав, ніколи собі не пробачу, якщо не зіграю хоча б дерево.
Крисю, має бути хоча б маленька роль нашого загубленого мандрівника.
Тобто, ну знаєш… Авжеж…
-Але сценарій готовий. -А Йосип?
-Йосип. -Перепрошую?
Я кілька тижнів кажу,
що Різдвяна п'єса неповна без Йосипа.
Якщо є Марія та Ісус,
мудреці, навіть вівці й віслюки,
має бути і Йосип.
Основна тема — роль матері. Постійно пропускають Марію.
Вона випхала із себе його, і що? Далі чоловіки?
Крім того, Йосип не брав участі у створенні Ісуса.
-Знаєш, там же не було… -Юстино.
-Гадаю, нам не слід… -Правда?
Не треба плутати дітей. В яслах завжди є Йосип.
У нього навіть ореол над головою.
Йосипа так зображують з 14 століття.
Бачиш?
Нехай бере участь. Такий потенціал не можна втратити.
Можемо проголосувати, якщо хочеш.
Хто згоден на Йосипа, як це вже давня історія?
Це не обов'язково. Дякую, Казимире.
Круто, то я Йосип?
-Так. -Що ж, вітаю.
Крисю, довго переписувати сценарій?
-Не знаю. -Ну?
Я місяць його писала.
Година, добре?
Структура ретельно продумана.
-Рима прологу та епілогу. -Генеральна репетиція за годину. О 20:00.
До того часу все має бути готове.
Добре. Віддай.
Далі вирізайте корони. Кожна дитина має бути королем.
Тадеуше, сніг падає повільно. Не все одразу.
Казимире, став сцену, як у театрі.
-Кахо, Леславе, костюми. -Так.
-Нам не потрібне лахміття. -Гаразд.
І нам потрібно щось для Йосипа.
Юстинко, послухай.
Давай розберемося.
Юстина.
Кави?
Так, попрошу.
НАЙКРАЩИЙ ТАТО, КОХАЮ.
Ми можемо поговорити, як дорослі?
З молоком?
-Соєве молоко, якщо є. -Соєве?
Я вражена.
Не роби цього сьогодні.
Не так.
Бо, знаєш…
це трохи…
Ніби нечесно щодо Дороти.
Може, спробуй з нею владнати все?
Ми багато разів про це говорили.
Вона не хоче слухати.
-Ну не знаю. -Так.
Про що вони так пристрасно розмовляють?
Між ними багато напруги.
Хлопці, це очевидно.
Вони трахаються.
Юстино, я розумію твою точку зору, твою роль матері.
Але я думаю…
що тобі варто поглянути на це з різних точок зору.
Наприклад, з моєї точки зору, бо, якщо чесно, це…
по-дитячому.
Гаразд, ми все владнаємо.
Чудово.
Я знаю, чого ти боїшся.
Ніби ти програв.
Щоб не було так, коли Титуса відрахують,
я подзвоню Дороті і скажу, яким ти був відважним і мужнім.
Я не хочу вносити розбрат у ваші стосунки.
Тим паче, що це нелегко, бо… ти безнадійний.
Згода?
Отакої.
Я такий незграба.
Не хвилюйся, я приберу.
А ти принеси кнопки з комори в коридорі Авокадо.
Я ж казала.
Що таке «коридор Авокадо»?
«ПРОМІНЧИК СОНЦЯ»
МАНДРІВНИКИ ПОДОРОЖАНИ
Я покажу вам Різдвяну п'єсу.
Ай!
Тут захист від дітей.
Господи!
Ви любите…
-Підкрадатися до людей? -І від дорослих захист є.
-Це твій кабінет? -Ні.
Мій кабінет ще не готовий.
-І давно ти тут працюєш? -Чотири місяці.
І я не дам знищити мій садочок.
Я маю до кожного зайти в гості, як священник?
Не можна оголосити епідеміологічну чи бомбову тривогу?
Я ж казала забути про це.
Забув?
Навіть якби мені дуже хотілося їм напаскудити,
це неетично.
Ти п'єш віскі з кубка п'ятирічної Корнелії.
Туше.
То це «ні»?
Обережно. Агов.
Чудово.
Дорота мені не пробачить і кине мене.
-Думала, це заради дитини. -Це саме собою.
А знаєш? Байдуже.
-Чорт, ясно, що річ у дитині. -Так?
Я сам розберуся.
Одна порада.
Ніколи не залишай їх наодинці з Юстиною.
…такий червоний, знаєш…
Ага! Бурячок.
Бурячок?
Ти не зрозумієш. Це внутрішній жарт «Промінчика».
Дурний жарт.
-Я батько одного з «промінчиків». -Якби ж ти там був.
-Без контексту не смішно. -Давай.
Гаразд. Була така ситуація…
Діти брали участь у виставі «На ярмарку».
Кожен говорив про овочі, які вони грали.
І був там такий Камілек.
Кожна дитина мала стати в позу свого овочу.
Один був морквою, інший — цибулею-порей…
І от настала черга Камілька, і він обрав бурячок.
Саме це він і обрав.
-Леславе, покажи позу бурячка. -Ні…
І потім Камілек каже: «Я — бурячок», —
і пукає.
Ясно, розумію. Дитина пердонула. Весело.
Ні, я ж казав. Був би ти там.
Він почервонів, і відтоді він — Бурячок.
Ерику, ти приніс кнопки, які я просила?
Знаєш, їх там не було.
-Що? -Гадаю, доведеться взяти ті гірші кнопки.
-Боже! -Казику, усе гаразд?
Усе валиться.
Хамзо, ну холера.
Казику, мова!
Я вже не можу говорити про біль мовою батька?
Хамзо, було нерівно, тому я наї…
впав.
Так і є.
Нам ще потрібна фарба для обличчя.
Упораєшся?
-Треті двері праворуч… -Ні, сонце. Куди ти його відправляєш?
Краще слухай пана Тадеуша.
Я радий, що нарешті
в цьому садку з'явилася музична споріднена душа.
Так…
Бо музика просто ллється з мене.
-Ти знав, що я один з «Бардів»? -Що?
«Барди». Качмарський і компанія.
-Ого. -Мене називали польським Бобом Діланом.
Ти ж знаєш «Стіни»?
Тадеуше, ти геній.
Із скромності не можу сказати, що так.
Твоє покоління не хизується.
Не публікує своє обличчя в «Інсті».
Ти просто знаєш собі ціну.
Це правда.
А вони — ні.
Хто?
Батьки.
-Чому людина, що написала «Стіни»… -Надихнула.
…не відповідає за музику для дурнуватої Різдвяної п'єси?
Ну?
Крисю, де вони?
Я пишу.
Як вівця відреагує на народження Ісуса?
-Знаєш? Може, я… -Тадзіо!
Може, я справді не готовий?
-Ісус народиться і наступного року. -Ти зможеш.
Пані та панове!
Тадеуш хоче представити свій внесок у виставу.
Зацініть твір під назвою…
-Ні, у нього нема назви. -Без назви.
-Боже, вони співатимуть? -Не знаю.
Вальни, Ділане. Ти зможеш.
Сьогодні Христос народився І світу явився
Я спитав його «Друже, і як воно»?
А він мені «Новина у Віфлеємі!»
І з того часу мусив я розганяти ці слова
У стайні серед ночі Народжується Бог
Тож до ясел всі гайда До Ісуса і Марії
Що малого колисає І наспівує йому
Лі-лі-лі-лі-вау Негідники керують нами
Політика рулить нами Дорогі діти
Кидайте смартфони Нехай Бог буде з вами
Марія сина колисала І дитиночці співала
Лі-лі-лі-лі-лай Моє миле дитя
Лі-лі-лі-лі-лай В яслах буде добре
Лі-лі-лі-лі-лай Моє миле дитя
Лі-лі-лі-лі-лай В яслах буде добре
-Ого! -Круто!
Юсто, що скажеш?
Приніс фарбу?
Так, приніс.
-Чудово. -Гадаю, нашій п'єсі бракує веселощів.
Тадеуше.
Оскільки Крися змінює сценарій, додаймо це.
Щоб показати, що народження Ісуса Христа…
це чудово.
-Це правда. -Так. Сподобалася пісня?
Це було щось. Хочу дещо додати.
Христос — історична постать.
Знову почалося.
Так і є! І вам цього не змінити.
Ганьбіть його, скільки хочете, але його існування не заперечиш.
Тому я б додав уривок із Біблії.
-Ісусе! -Саме так.
Один уривок чи псалом.
Казимире, зараз не час для…
-Юсті, пропоную невеличкий таночок. -Ні.
-Може, бек-вокал? -Ні!
-Так. -Щоб оживити! Він не може читати реп сам.
-У тебе непристойні таночки, тож ні. -Ти їй не довіряєш?
Може, вона й права.
Я б скоротив.
Не думаю, що ми зможемо створити професійне шоу.
Лі-лі-лі-лі-лай…
Більше нічого не змінюватиму.
Народе, заспокойтеся. Ми домовилися про все місяць тому.
У всіх були чіткі завдання.
У нас був час на внесення змін. Щось змінилося?
Слухайте, не хвилюйтеся за мене.
-Я все зіграю. Мене все влаштовує. -Бачите?
Однак, як наймолодший серед вас, якщо можна…
Думаю, що в наші дні дітям важко зосередитися.
Такий сухий реп стане просто крінжем.
Їм буде нудно. Їх треба захопити. Вибухи, музика…
Пропоную голосувати.
А давайте.
Не робіть з голосування посміховисько.
Згодна.
-Додамо пісню. -Так!
-І твої танці. -Добре!
-Так! -І речення з Біблії.
Але тільки розумне.
У Біблії все розумно.
Гаразд.
Добре.
-Курва! -Стеж за словами! Ой…
Що сталося?
Вибач, я не подумав.
Ти зробив це навмисно.
Юстино…
Нащо Ерику робити це навмисно?
Ну правда. Навіщо йому це навмисно?
Вибачте, я зараз повернуся.
Юстинко!
Може, покінчимо з цим?
Сьогодні мало бути добре. Різдвяна п'єса, Святвечір, сніг.
Пам'ятаєш у школі,
коли заводишся, то це погано закінчується.
Юстинка трохи напружена, так?
Щось у неї сталося?
Так. У неї був рак.
Вона чудова мати і сильна жінка.
Вона подолала хворобу, виховуючи дитину сама.
РАК З ВАМИ ЩАСТЯ В НЕЩАСТІ
РОЗМОВИ З ДИТИНОЮ ПРО РАК Я ПЕРЕМОГЛА. ЩО ТЕПЕР?
ЦЕ ВАЖКО. ЧИ ВПОРАЄТЬСЯ ВОНА БЕЗ МЕНЕ?
Так.
Рак — це хріново.
Попоїмо?
Йо! Він такий хороший хлопчик.
-Титусе, скажи «Йо». -Йо.
Йо! Звісно, він хороший хлопчик. Він допомагає мені крутити косяк.
Дідько!
Жартую. Це скотч. Я не дам йому наркотики. Занадто дорого.
Вклади його спати. Абощо.
Пізніше!
Ось так. Витікай.
Щиро дякую, юначе.
Прошу.
У тебе запасні сукні на батьківських зборах?
Треба бути готовою до всього.
Казику, зачекай секунду!
КРАЇНА СПОРТУ
Після тебе.
Казику…
Фігово вийшло з туалетом. Вибач мені.
Це можна назвати стадним інстинктом або поступливістю, але…
-Не хвилюйся. -Справді?
Та ну нахрін.
Я мусив.
Вибач.
Я мав побачити твоє лице.
Годі, я тебе пробачаю.
Добре.
Заради таких мін, варто вас лякати.
У мене є ліцензія.
-Заздрю тобі. -Якщо хочеш, можу допомогти отримати.
Послухай…
Знаєш мого малого, Титуса?
Так.
Він гарний хлопець.
Він класний малий, хоч і не без проблем.
Та в кого їх немає?
Так…
Усі заслуговують на другий шанс, особливо дитина.
Як Марія Магдалина.
Саме так. Як і Варавва, Понтій Пилат тощо.
Так.
-Вибачте. -Ні, заходь.
-Готово? -Ну, ми ж тут усі дорослі.
Так, дорослі.
Я хочу про дещо поговорити.
Титус теж якось нас застукав.
Титусек. Ти знаєш, що з ним не так.
Ми знаємо, як він поводиться.
Звісно, погано поводиться, але це не…
Це привід хвилюватися.
Не можна обтяжувати дітей хвилюваннями.
Чому це місце барвисте?
…життя не барвисте.
Іноді є проблеми, іноді життя — лайно.
Я маю здатися і сказати: «Гей, Титусе. Ти пошкоджений товар»?
Рак навчив мене, що іноді треба вибирати менше зло.
На жаль, ідеться про зло.
Знаєте, що часто нерозважно кажуть люди?
Що деякі речі — просто зло. Що ґеї чи феміністки — зло.
Що секс до шлюбу — це зло.
Точно.
Секс…
Або невинні діти — це зло.
Треба вчиняти правильно.
Завжди.
Заради дітей. Завжди.
-Завжди. -Завжди.
Заради наших дітей.
Завжди.
Готово!
БРАК ЧОРНИЛА
Немає чорнила.
Нема чорнила? Тоді без сценаріїв.
Роздрукуй на іншому принтері.
Так.
А тут два принтери…
Три. Це дороге місце.
Вибач, я забула, що Дорота не платить. Не треба було цього казати.
Можна почати репетицію?
Колись давно, дітки дорослі й малі,
Ісус лежав у яслах, задовго до того, як у нього з'явилося борода.
У тебе борода крива.
Щоб усі діти жили в мирі.
У всіх є мати, і в нього теж була.
Поки він не помер на хресті, на жаль.
Жінки люблять бороди. Доросліший вигляд.
-Облиш, Юстинко. -Мрій.
Знаєш, про що я мрію?
Побачити тебе, коли ти програєш.
Йосип і Марія приїхали у Віфлеєм. Їм було дуже холодно.
Йосипе й Маріє!
Це ми.
Мій любий Ісусику.
Важко доглядати тебе самотній.
Зміни на «самій».
… самій.
Йосипе, ти тут.
Я тут.
Але в мене живіт болить.
Коли мудреці принесуть мирру?
-Мирру не можна їсти, Йосипе. -Маріє…
Продовжуй.
Навіщо нам була ця дитина?
Це не твоя дитина.
Ти вітчим.
Це правда, Йосипе. Бог — його батько.
Не плач, малятко. Твій батько з тобою. Твій батько, Бог.
Бідна я. Налякана.
Коли ж мені допоможуть?
Йосип уміє робити лише столи. Коли він покладе їжу на стіл?
-Давай з'їмо вівцю. -Не імпровізуй. Мовчи.
Я кажу: «Живіт болить».
-І це за кляту годину? Правда? -Мова.
Маріє, кожна мати самотня, навіть якщо в неї є чоловік.
-Не кожен хлопчик стане Ісусом. -Отакої.
-О ні! Все… Тадеуше! -Вибачте.
Тадеуше, я казала.
Не думаю, що у Віфлеємі був сніг тоді чи взагалі.
Я цього не гратиму.
Навіть якщо Йосип не батько, у нього має бути голос.
-Чому це? -Він його виховує!
І байдуже, чи на неї зійшов Святий Дух,
чи грьобаний дружній привид Каспер.
Хлопець зі шкіри пнеться і виховує дитину, як свою.
Може, тому дитина поводиться, як малий вилупок.
-Перепрошую? -Годі! Я не погоджувався на богохульство.
-Повтори. -Про це я й казала.
Твоя правда. Це очевидно.
Ерику, визнай це.
Ви поводилися дивно з самого початку.
-Ви все знаєте? -Так.
-І в цьому всьому бідний Титус. -Авжеж.
-Ой, «бідний». -Тож…
Давайте проголосуємо.
Проголосуємо?
-Але ви були чудовою парою. -Що?
Та ну.
Ви ж трахаєтеся.
Я з ним?
Ну, ага…
То, може, розкажеш, Юстинко, кохана,
у чому вся річ?
-Ти про що? -Добре.
Хамзо, вимкни музику, будь ласка.
Тож, любі мої…
Юстина хоче вигнати Титуса з дитсадка.
Хоче викинути його з вашої спільноти, де кожна дитина важлива.
Але, мабуть, важливі лише багаті діти.
Чи, може, я чогось не розумію.
Може, поясниш? Усі слухають. Сцена твоя.
-Тоді… -Годі, голосуємо. Крисю, даси карточки?
Але знаєш?
А може, відкрите голосування?
Чудова ідея! Подивимося, хто є хто.
Як голова батьківського комітету,
оголошую голосування щодо Титуса Квятковського.
Ті, хто за його завчасні зимові канікули…
«Канікули»? Кажи, як є.
Вигнання дитини з клятого дитсадка.
Підніміть руки.
-Підніми. -Гаразд.
-Хочу дещо сказати. -Хто «за»?
Гаразд.
Хтось «проти»?
-Я спробую пояснити. -Просто припини.
Ерику, це не проти тебе.
І навіть не проти Титуса. Просто…
У хлопця проблеми.
Ні, послухайте…
Заждіть. Це абсурд.
Може, директорка щось скаже.
Шановні, будь ласка, спробуйте заспокоїтися.
-Подумаймо… -Дякую, пані.
При всій повазі, залиште це батькам.
Треба розуміти почуття батьків, а ви не мати.
Гадаю, мій досвід педагога дає мені право коментувати…
Гаразд, ну кажіть.
Він знає алфавіт? Може зав'язати шнурки?
Гадаю, ви переходите межу.
-Невже? -Я займаюся справою Титуса два місяці.
Титус починає демонструвати…
Занадто повільно, пані.
Надповільно.
Вибачте.
Титус погано ставиться до моїх близнючок. Він спеціально змінює їхні імена.
Він змусив Ружу грати…
у «голих людей».
Я розумію соціальну допомогу, але…
-Нехай він бідний… -Але треба слухатися.
-Це вже занадто. -Він обзиває Еліфу.
-Як? «Аль-Джазірою»? -Ні, «пиздою».
Я записувала всі лайки.
Це 23 слова на «К», 13 слів на «С», 14 слів на «Х», 11 слів на «П» і ще гірше.
Він не обзивав мого сина Даніеля, що з синдромом Дауна.
Але намалював пеніс йому на лобі.
Ми змивали його три дні.
Мене він назвав
«Срадеуш»
Він дає м'ясо вегетаріанцям.
Наспівує нав'язливі пісеньки перед сном.
З'їв пачку масла, як цукерку.
Кусав дітей за п'яти!
Казав, що він Бетмен, і бив нужденних.
Злословить на Польщу.
-Гаразд, зробив дещо погане. -Так.
Усі діти так роблять, і не всі діти милі.
Якби мене засуджували як дитину, я б звідси вилетів.
-Йому п'ять років. -Йому шість.
Знаєш…
у моєї Кінґи є шрами.
Знаєш, яка я стала після лікарів?
Титус замкнув її в ящику.
На кілька годин під час занять з аеробіки.
Діти танцювали під гучну музику, тому…
ніхто не чув її крику.
Лише коли…
Крися прийшла за Павелком…
випустила її.
Увесь ящик був у крові.
Може, завтра під час вистави ми зробимо Титуса ангелом?
-Додам у сценарій. -Так?
Щоб у нього лишилися…
приємні спогади наприкінці.
Але він має піти.
Курва!
Чорт!
-Я маю тобі дещо сказати. -Чекай, поки не забула.
Вибач, що я на тебе накинулася.
Це не твоя провина. Він тобі не син.
Ти на таке не підписувався.
Він важка дитина. Я знаю. А ти…
Дорото…
…не такий відповідальний.
Я знаю, ти такий,
і я люблю тебе за це, за…
Я не знаю.
Буду вдома за півтори години, поговоримо.
Ще не спатимеш?
Спробую.
Ти хотів щось сказати. Про Титуса? Він спить?
Ні, нічого. Не горить.
Гаразд. Обіймаю вас обох.
-Бувай. -Бувай.
Малий вилупок.
Думав, він так тільки зі мною.
Що це був обряд прийняття для нового пацика.
Усі ж діти завжди ненавидять хлопця своєї матері?
Не знаю, може, це тупо, але краще б він замкнув мене в ящику.
Він зі мною не розмовляє, навіть не кажи: «Згинь».
Тобі насрати на мене? Нехай буде так.
Але ми живемо в одному домі, тож… Може, проявити зрілість?
Не мусиш ходити в дитсадок чи дивитися на мене. Ти виграв, Титусе.
Твоя взяла.
Що?
ТИТУС КВЯТКОВСЬКИЙ
-Господи, жінко. Що це? -Я знаю. Вони трохи тривожні.
-Що ти кажеш? -Але певною мірою, це ліки.
Гадаєш, це смішно?
Якщо так, то ясно, чому діти тут стають засранцями.
Господи! Я не про пеніси. Деякі діти в цьому віці малюють їх.
Дивись далі.
Е
ЕР
ЕРИК
Я просто втомився.
-Розумію. -Це…
-Чорт. -Нічого.
Річ не в тому,
це ніби фізіологічна реакція.
Ого!
Тож…
мабуть, треба щось із цим робити.
Бажаю тобі миру, Хамзо.
Бажаю всім чудового сімейного Різдва.
Так. Авжеж.
Хамзо, тобі нормально ділитися з нами різдвяною облаткою?
Так. Це традиція, як і будь-яка інша.
-А я? -Ну…
Крисю!
То що? За перемогу?
-Це різдвяне бажання? -Так.
Припини, Юстино.
Люди зичать здоров'я і щастя…
Той малий — лише дитина.
Я жартую. Це був жарт.
Юстинко…
Я нічого тобі не зичитиму. У тебе все є.
-Тадзіо. -Так?
-Будь здоровий. -Дяка.
Я відійду ненадовго. Знаєш що?
Напийся сьогодні.
Випий.
Бога я знайду деінде…
Не хотів би мислити стереотипами,
що в тебе є травка,
але сподівався, що в тебе є.
Чому ти такий добрий?
Ти звуко…
Музична споріднена душа.
Моє життя крутиться навколо роботи, дитини, молодої дружини…
Вона не тямить у музиці. Ні в чому не тямить.
Я вляпався по самі вуха…
Я звукорежисер.
Так.
Чудово.
Я тобі заздрю.
То що саме ти робиш?
Я тримаю жердину з мікрофоном.
Коли знімають шоу, я кажу «Записано!» або «Не записано».
Але останнім часом я без роботи, бо навіть тут лажаю.
Отака в тебе музична споріднена душа.
Окрім Ружі, у мене є син.
Він твого віку.
Може, трохи старший.
Він народився 23 грудня.
Тоді чоловіків не пускали в пологове, тож я був удома сам.
Я дуже нервувався, мав себе чимось зайняти.
Тож я написав йому колискову.
Скоро ти станеш великим хлопчиком Через кілька років
Ніщо не порушить твій спокій Ти будеш сильним, нічого не боятимешся
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий Дбає і піклується про тебе
Тобі десять, п'ятнадцять Тобі двадцять років
Але світ тебе Ще не розчарував
Бо твій батько тут
Бо твій батько…
Ми співали її щоразу, коли я навідував його в мами.
Він більше не хоче мати зі мною багато спільного.
Не знаю, може, я дратую його?
Тому я хотів Ружу, щоб зробити все правильно…
цього разу…
щоб не облажатися.
Ти ні в чому не облажався.
Принаймні ти був поруч.
Бо твій батько, твій старий тут
Бо твій батько тут
Кахо, підійди на хвилинку.
Чудовий запах…
Авжеж.
Сподіваюся, це не дуже грубо, але можна мені затягнутися?
У мене багато.
Ну звісно.
Усе гаразд?
Знаєш…
-Бувало і краще. -Я ніколи не курила.
Ніколи не курила? Гаразд.
-Тобі сподобається. -Просто вдих…
Думаю, я подзвоню Дороті.
Скажу їй, як було. Який ти сміливий.
Ти боровся.
Що це за вид? Сатіва?
Це мій обов'язок. Дякую.
Сатіва.
-Сандро… -Вибач, зачекай.
Хотів, щоб ти знала…
Це божевілля!
…дякую тобі.
За те, що проголосувала за мене. Дуже мило з твого боку.
-Туалети? -Ні.
-Титус. -Сандра.
-Що? -Що?
Ні, вибач. Я не зорієнтувалася.
Скажімо так, у Сандри проблеми зі сном.
Я…
Я власне не спала
відколи…
Народила дитину.
Відколи народила дитину?
Бо коли в тебе є діти, увесь твій світ стає…
-Моя постійно ходить зі мною в туалет. -Мило.
Ружа не визнає цифру сім.
Рахує «чотири, п'ять, шість, вісім».
Не знаю, чи це її мозок, чи вона нас дражнить.
-Ні… -Ні…
-Діти тупі. -Що?
Діти тупі. Усі.
Я знаю, як влаштований світ.
Спочатку діти тупі,
а з часом вони поступово стають менш тупими.
Я дуже чекаю на ту мить,
коли приходжу додому і маю з ким поговорити.
Мені потрібні складні речення.
Ти можеш…
Поговорити зі мною.
Може, вони й не тупі, але вони напружені.
Нещодавно він грався, я прасувала. Я кинула око на телевізор.
Озираюся. Він у відчиненому вікні, на 7 поверсі.
Він кличе тата, який рідко буває вдома: «Вітеку!»
-Він був на сантиметр… -Боже…
-Не має відчуття висоти. Бовдуре! -Жахливо…
-Боже, вибач. -Нічого. Він бовдур.
Ерику, ти хочеш мати власну дитину?
Це також…
І філософське питання.
Нащадок — це нащадок.
Юстино…
Ходи, скажу тобі дещо.
Ходімо…
«Привіт, візьми мене».
Я справді не можу. Моя Кінія одразу відчує запах.
Я не вмію брехати. Доведеться пояснювати, і…
Бачиш, Ерику. Круто, що в тебе немає дітей.
Можеш дуркувати…
Послухайте, я вже піду, тож…
Ну вже сталося, як сталося.
Але ви нормальні.
Ти теж.
Шкода, що ви йдете. Нормальний цей «Промінчик».
Що?
Так, я хотіла поговорити з вами.
Що він має на увазі?
Чорт. Я знову поперед батька в пекло. Нехай пані скаже.
Зважаючи на ситуацію,
я хочу передати вам це.
Прошу.
Дуже вам дякую.
Добраніч.
«Через нездатність співпрацювати і відсутність спілкування
я звільняюся з посади директора "Промінчика сонця"».
-Добре, ми всі це знаємо напам'ять. -Навіть печатку зафігарила.
Юстино, треба щось із цим робити.
Слухай, вона ж це переживе?
Але вона крута.
-Кращої директорки не знайти. -І мені вона подобається.
Вона гомосексуалка, але не хизується.
Треба було купити їй подарунок.
Учора ви сказали: «Ми платимо їй, тому не купуватимемо їй подарунок».
Але жест доброї волі важливий.
Я принесу цукерки з заправки.
Я запрошу її випити.
-Поговоримо… -Тадеуше, без алкоголю ніяк?
Вибач, Крисю, люба. З усією повагою, але…
-Моє життя — не твоя справа. -Годі звинувачень.
Ніхто з нас не винен.
-Ну, хіба що… -Так, послухайте.
Не гарячкуємо. Ходімо додому…
Ми не можемо зараз піти.
-Лишаємося, доки не закінчимо. -Тадеуше, це з ігрової?
-Що? -Склянки…
-Так. -Вони на завтра.
А якщо сплутаються, якась дитина нап'ється й помре?
-Так. -Юстинко, допоможи.
-Гаразд. -Ох і гармидер, Тадзіо.
Як голова комітету я вирішу цей конфлікт.
Тобі смішно?
Юстинка, ти? Вирішиш цей конфлікт?
І як ти це зробиш?
Вона ж тебе ненавидить.
Я б так не сказала.
Ми хочемо лиш найкращого для наших дітей.
-Юстинко! -Так?
Думаю, краще відправити трійку з батьківського комітету.
Вибачте!
Так, ідіть ви обоє. Ні, я забула!
Усі три. Візьміть Сандру.
Я можу піти.
Що ти пропонуєш?
Облизування Юстини говорить саме за себе.
Тобі мене не образити.
Нехай Ерик іде.
-Ерик? -Мені не варто.
Ні, не варто.
Хіба що… справді хочете.
Ні, тобто…
Ерик…
Ти маєш на це право. Твоя дитина ходить у цей садочок.
Справді?
Досі ще ходить.
Тоді гаразд.
Слухайте, думаю, Ерику треба піти.
Хтось ще хоче піти?
Так, це моє остаточне рішення.
Ми розуміємо, пані директорко.
Але ми хотіли б знати, що змусило вас прийняти це рішення.
-Вибачте. -Ми хочемо знайти спосіб це виправити.
Пані директорко…
Будь чемним.
Вибач.
-Плюшевий. -Дякую.
Пані директорко, ми хочемо, щоб усі були задоволені.
Я хочу щиро вибачитися перед вами.
Що сказано, те сказано, але…
Я не серджуся на вас.
Я просто звикла до іншої моделі роботи.
Ми втомлені, тож до справи. Чого ви хочете?
Я залишуся, якщо керуватиму дитсадком ближче до своєї моделі керування.
Але які гарантії, що буде так?
Так.
Саме так.
Я подаю клопотання про зміну голови комітету.
-Що? -Перепрошую?
Пані голово, вибачте. Фемінітив, так?
Казику, годі жартувати.
Ти чула, щоб я жартував?
Для ясності, повторю.
-Йдеться про інтереси наших дітей. -Правда.
Народе, не можна так просто це робити посеред ночі.
Крисю, тебе хтось просив допомогти?
Казику…
Хочеш мене змінити?
Річ не в мені.
-А в найкращому для наших дітей. -Гаразд. Я, бляха, знаю, у чому річ.
Звісно, можете голосувати.
Якщо ви цього хочете.
Але, Юстино…
ти маєш вийти під час голосування.
Та ти жартуєш, дорогенький.
Усе ясно. Вони все спланували. Він і директорка.
Це змова, не бачите?
Вони від початку заодно. Наївні ви.
І вам байдуже, що краще для наших дітей, якщо довіряєте цьому наркоману.
Цьому гопнику.
І цій па…
пані.
Але я не здамся.
Перепрошую.
Отак.
Мені це не подобається.
-Хіба в неї не було… -Раку. А в мого сина Дауна.
-Казику? -Що?
Сором вам усім. Юстина хороша людина.
Невже?
Так, дуже добра.
Так.
Я знаю її зі школи. Гаразд, іноді вона злітає.
Але під цим панцирем є серце.
Нам треба обрати нового голову батьківського комітету.
-Я висуваюся. -Не вдалий час.
Молодець! Мабуть, Юстина…
Треба зараз. Ми не можемо без керівного органу.
Так мало бути із самого початку. Вітаю, Хамзо.
За це треба випити!
-Ти новий голова? -Так.
На щастя, старий Тадеуш завжди готовий. Прошу.
А Казик?
-Моя власна наливка. -Правда?
-Усе гаразд? -Так, звісно. Усе гаразд.
Слухайте, усе пішло не так. Усе сталося так швидко.
Я не встигла
попрощатися і подякувати вам за співпрацю.
Тадеуше.
Твої коментарі завжди були добрими.
Це був для нас досвідчений погляд.
«Нестандартний», як то кажуть.
Знаєш, я старався.
-Леславе. -Казику!
Дякую за екскурсію дітей у фільтрувальну компанію.
Фільтри класні.
Кахо, я мала б більше довіряти твоєму художньому чуттю.
Тепер ти зможеш експериментувати.
Сандро.
Саме так…
Моя Крисю…
Завжди разом. Ти написала чудовий сценарій.
Це було дуже важливо.
А як же я?
А ти козел.
-Юстино, тобі треба відпочити. -Чекай.
Ерику, а хто тобі дав право голосу?
Очманіти.
Ти тут якихось кілька годин,
а примудрився всіх обвести навколо пальця.
Як ви смієте так зі мною поводитися?
Після всього, що я зробила для цього місця.
Без мене ваші діти їли б клятий пісок.
-Повмирали б у тих поїздках. -Фільтри бачили.
Малого Казика тут би не було. Ніяких дітей з особливими потребами.
І Титуса б не було.
Не мав би шансу показати, який він чудовий.
Юстино.
Розслабся.
Твоя взяла.
Бурячок лишається.
Крисю, зроби щось.
Бурячок?
Ну, Ерику…
Це Титус перднув
і став Бурячком.
Ми всі сміялися з нього.
Це стало внутряковим жартом «Промінчика сонця».
Хто придумав назвисько Бурячок?
-Хтось із близнючок Хамзи? -Справді?
Титус і є Бурячок?
Думаєш, це смішно?
-Я питаю, це смішно? -Геть від мене!
Не плюй на мене!
-Юстино? -Дай сюди!
Це самозахист.
Він не заряджений.
Він заряджений.
Я просто хотіла з усіма поговорити.
Ви купка довбаних лицемірів.
Ви всі хуйові батьки,
але критикуєте мене.
Хамзо…
твої близнючки щодня плачуть у дитсадку, знаєш?
-Бо ти — хуйовий батько. -Я знаю.
То скажи. «Я хуйовий батько». Просто скажи.
Я хуйовий батько.
Ну давай. «Я…
Я хуйовий батько.
Кахо.
Я хуйовий батько.
Що ти несеш? Ти хуйова мати.
Річ ось у чому. Інтеграцію проводили.
Три рази?
Без тебе.
Тобто без «вас».
Любий, шановний пане Тадеуше.
Ну давай, бляха. «Я хуйовий…»
Тадеуше.
Хуйовий родитель!
Капелюх у тебе хуйовий.
Я хуйова мати.
Погана мати.
Крисю!
Це не твій зірковий час.
І ти теж.
Ти хуйова мати.
Я чудова мати.
Навіть сказала би, що найкраща.
У мене є донька, і я виростила бійця.
Ні, Юстино. Я не хотіла тобі цього казати…
Титус не…
замикав її в ящику.
А хто ж, курва?
Крисю.
Вона сама замкнулася.
Вона сказала, коли я її витягла.
Сказала, що…
вона не хоче додому.
Твоя дочка…
Боїться тебе.
Крисю…
чого вона боїться?
-Це неправда. -Це правда.
Закрий свій клятий балакучий рот, Крисю.
-Як тебе називали в школі? -Юстино!
«Крися— довгий язичок».
-Не лише через мінети половині класу. -Юстино, заспокойся.
Ну сховалася дитина — це не кінець світу.
Боже…
І Титус робить дивні речі.
Не треба так перейматися через це.
Боже!
Вибачте.
Це природна реакція тіла. Я дієтолог.
Юстинко! Усі напружені.
Випий.
Якщо хочеш, подзвоню Кінзі і все поясню.
Крисю…
-Ти справді відсмоктала половині класу? -Відвали!
-Можна трохи тихіше? -Ні!
Ні! Усе місто має чути вечірку Тадеуша!
Так, люба. Трохи затягнулося.
-Завтра прийдуть діти. -Діти-пердіти. Давай.
Вони не знають цього запаху.
Казику?
Дивися на мене, коли я розмовляю. Казику?
Ти ж не ображаєшся, що обрали мене.
Ні, звісно, ні.
Переміг кращий, Хамзо. Вітаю.
Дякую.
Продовжимо вечірку!
Гей!
Пані Кристино!
За перемогу!
Ви були охрінезною. Мега!
Прошу, вимкніть музику!
Що з Юстиною?
До речі…
Пусте. Емоції, таке буває. Важливо те, що все скінчено.
Скінчено?
Ти не чула! Титус не замикав Кінґу в ящику!
Не знаю, чи він залишиться.
Туше.
Підловила! Боже.
Я не впевнена.
Нині це моя відповідальність.
Я маю все продумати. Титус дуже складний.
У нас немає грошей на постійного опікуна, а йому потрібна така людина.
Не жартуй так. Я починаю хвилюватися.
Ти, бляха, жартуєш!
Перепрошую?
Ну…
Я не для того це все влаштував. Я цього не заслуговую.
-Думаєш? -Так.
Слухай. Я виростила багато дітей і знаю таких, як ти.
Ти хочеш, щоб усе було по-твоєму,
але все не так просто у світі, гімнюку.
Це означає, що Титус…
Я додому. Приберіть до ранку!
Чекай. Тадеуше, слухай…
-У «Змійку». -Відпусти мене!
Директорка сказала, що… Чекай!
Хороший у мене самогон?
-Ні! -Що?
Боже мій!
Пластикове, штучне лайно.
Леславе! Мусимо… Слухай.
Годі. Мусимо…
Вона мене покинула, за рогом.
Сказала, що я серйозно ставлюся до стосунків.
-Вона навіть не хотіла стосунків! -Це неважливо. Слухай.
Неважливо? Авжеж.
Такий класний хлопець, як ти, завжди знайде жінку.
Авжеж, бляха. Такі хлопці, як ти, найгірші.
На чилі з народження.
-Що? -Усе жартики.
Не гладшають, що б не їли.
Я завжди мушу докладати зусиль!
-І що я отримаю? -Хамзо!
-Усе на хер! -Пас. Ура!
-Кахо… -Не чіпай мене!
Він постійно торкається мене своїми товстими пальцями.
Чіпляється до мене.
Відчепіться від мене!
Я постійно за кимось доглядаю. Або за хлопцем, або за дитиною.
-Або дитина, або хлопець. -Але Титус… Директорка сказала…!
Титус-пердитус.
Усе тільки про тебе!
Вони за склом, і вони нам досі подобаються.
Вони не мусять з нами об'єднуватися чи погоджуватися на все!
Не бекати.
-Мова! До біса. Скажи Юсті, що я тут. -Допоможи.
-Скажи, що я її люблю! -Боже, ні…
Юстинко, вибач. Я гадки не мала…
У нас буде справжнє Різдво.
Агов.
Раз, два…
Послухайте. Так боялися тусити з Тадеушем!
Хіба, курва, не весело?
-Тихо! -Та…
Слава в…
-Який приклад для дітей. -Діти-пердіти.
Бісові ді…
…на Землі.
Дітям місце в дитячому будинку!
Дзвіночки…
Агов!
-Будь чемним. -Чорт!
Не сперечайся.
…твій старий Дбає і піклується про тебе
Добраніч, золотце. Очка заплющ.
Мрій про найпрекрасніше майбутнє, яке можеш уявити.
Ерику.
ВИЛУПКИ
ААА ЦЕ ДОРОТА ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК, 37 ПОВІДОМЛЕНЬ
Змий воду, юний досліднику.
-Доброго ранку! -Привіт.
Боже милий…
-Я виспалася. -Тихіше.
-Секунду. -Я нічого не кажу.
-Няня привезе Ґавела? -Так, я домовлюся.
І попросити її привезти…
-Анку. Так? -Якщо можна.
Пам'ятаєш, як учора ми кричали, що ми ху…
…погані батьки?
-Таким і є. -Так. Ти.
У мене нема сил.
Вони дивляться на мене своїми очима, постійно щось питають.
«Тату, тату».
Вони думають, що я все знаю.
Хто я, щоб навчати їх життя?
Голова батьківського комітету.
Павелек кричить на мене.
Кричить на мене.
Якось я не витримала і шмагнула його.
Він шантажує, що скаже батькові, бо сфотографував.
-Я така дурна. -Ні…
Сонце, ти не дурна. Справді. Це справжній шантаж.
Коли УЗД показало, що Даніелек матиме…
Я серйозно…
що він буде таким, як є…
Я хотів…
Я хотів, щоб дружина зробила…
Незважаючи на те, що я зазвичай кажу…
Я ніби…
Я дуже злякався, що не впораюся.
Важко…
виховувати дитину.
Як же це складно.
Не кажучи вже…
Це складніше.
Але я справді люблю його.
Як же сильно я кохаю його.
Вибач. Чорт, мені дуже шкода, бо…
Доброго ранку!
Шановні, я так розумію,
що треба скасувати виставу?
-Ну… -Певно, так.
-Ні. -Тобто як це «ні»?
Ми встигнемо.
Ми поставимо Різдвяну п'єсу.
У мене дах їде.
-Ми не встигнемо. -Не встигнемо без…
Юстини.
ЇБАТИ
Дякую.
Я говорила з нянею Кінґи. Юстина вчора не прийшла додому.
Внизу її теж немає.
Роздягальня…
Юстино?
Я не сплю.
-Нам треба грати Різдвяну п'єсу. -Ні.
Це твій вечір.
Власне, твій день.
Боже…
-Що за Різдвяна п'єса без Марії? -Коротша.
-Боєць ніколи не здається. -Так, точно.
Привіт.
Юстинко…
-О ні. -Юстино!
Юстино!
Юстино, годі!
Поводишся, як дитина! Це буде гарне шоу.
-Доброго ранку. Юстино? -Що?
-Що «що»? -Чого ти хочеш?
Господи! Ти така набридлива, у курсі?
Облиш мене!
Справді?
-Я туди не повернуся. -Ти маєш зіграти.
Заради твоєї доньки.
Моя дочка мене боїться.
Не мусимо це грати.
До біса це.
Мені дуже прикро, що я все зіпсував.
Я намагаюся приховати це якимось мегажестом.
Як завжди.
Піти на збори, а не сидіти вдома з дитиною.
Яка ж у біса чудова ідея!
Я не знаю, чи буду хорошим батьком.
Ходи, Йосипе.
Ось чому я люблю Різдво.
Слухай…
Усі почули, як я перднула?
Ні, звісно, ні.
Гаразд.
Давай!
Щодо Титуса… Юстино!
Доброго ранку. Ми починаємо за хвилину.
Дивися, ялинка зламана.
Добре.
Доброго ранку.
Привіт.
-Зніми куртку і знайди місце. -Привіт, Титусе?
Хочеш мені щось сказати?
Крім того, що лишив мого сина з наркоманом?
Ні, він просто дилер.
Послухай, Дорото…
Поговоримо після п'єси.
Упевнена, ти багато розповіси.
-Вибачте за втручання. -Знову щось сталося?
Ні, нічого не сталося.
Ми з Ериком поспілкувалися. У нас є пропозиція.
Це моє місце!
Дивіться.
КРАЇНА ВІТАННЯ
Його постійний опікун має бути тут по кілька годин щодня.
Ясна річ.
Вам підходить?
Теоретично, так.
З точки зору логістики це буде нелегко, але…
Давайте спробуємо.
Ерику, Юстино! Ходіть!
Любі діти, дорогі батьки.
Вітаємо на щорічному вертепі «Промінчика сонця».
Що таке «вертеп»?
-Ви не знаєте? -Я знаю.
Гаразд, Крисю.
Ти перша, так?
Я забула слова!
-Де сценарій? -Сценарій?
Не пам'ятаю. Я віддала його і не стежила далі.
Не хвилюйся, Крисю.
Будемо імпровізувати.
Що? Як?
Справді?
Найбільша мудрість — це результат наших помилок.
Ось чому, мої любі діти,
я бажаю вам робити найгарніші та найкращі помилки.
Ти сам казав. Дітям не потрібне прописане лайно.
Вони хочуть веселощів, дій і правди.
Ніколи не бійтеся помилок.
Я хочу побачити нормальних, розумних людей у цій країні.
Отже, ми імпровізуємо!
Тож я просто хочу сказати,
що це нова ера нового Тадеуша,
який нікому не нав'язується і слухає.
І емоційного Тадеуша.
-Усі діти чекали на… -Пора.
…вертеп.
Оплески!
Ну…
Маріє!
-Йосипе! -Облиш це.
-Це… -Відпусти!
Віддай пістолет!
Господи!
-Тадеуше, забери його! -Спокійно! Це просто…
Казику, вибач!
Діти, заспокойтеся!
Люди!
-Це іграшка. -Будь ласка!
Це дитячий садок!
Усе добре! Ми в безпеці!
Не хвилюйтеся!
Я дієтолог.
Господи…
Як ти, Титусе?
Слухай…
я хочу дещо спитати.
У тебе залишилося пів року дитсадка?
Скажи мені…
Ти хотів би, щоб я ходив із тобою?
Як твій постійний опікун?
Це лише назва.
Бо, чесно кажучи…
я б хотів приходити до дитсадка як твій…
Як твій друг.
Ти не проти?
Іди до матусі.
Іди.
НІЧ У ДИТСАДОЧКУ
Скоро ти станеш великим хлопчиком Через кілька років
Ніщо не порушить твій спокій Ти будеш сильним, нічого не боятимешся
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий тут
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий тут
Тобі десять, п'ятнадцять Тобі двадцять років
Але світ тебе Ще не розчарував
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий Дбає і піклується про тебе
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий Дбає і піклується про тебе
Скоро сам станеш батьком Зміниться твій світ
Але ти не будеш сам Дідусь допоможе
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий Дбає і піклується про тебе
Бо твій дідусь тут
Бо твій батько тут
Бо твій батько, твій старий Дбає і піклується про тебе
-Бачиш, Еричку? -Так, щось там маленьке…
-Підчистимо. -Так.
Переклад субтитрів: Дарина Полякова