Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- תקוע בחג המולד -‬
‫אבא!‬
‫אבא, אוכל לשנות את המכתב שלי לסנטה קלאוס?‬
‫מה? לא, אי אפשר. שלחתי אותו אתמול.‬
‫בבקשה, אבא.‬
‫לא.‬ ‫-גם אני רוצה לשנות את שלי.‬
‫ילדים, אני מקווה שאיחלתם‬ ‫יום הולדת שמח לאבא.‬
‫יום הולדת שמח, אבא.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫למה אני שונא את חג המולד?‬
‫כי זה גם יום ההולדת שלי.‬
‫ובמקום חגיגה לכבודי…‬
‫אני מקבל את זה.‬
‫אח.‬ ‫-שלום, רוברטה.‬
‫תאסוף את ההורים?‬ ‫-אין לך אוטו?‬
‫לא כרגע.‬ ‫-כן, אקח אותם.‬
‫שלום.‬ ‫-מה קורה, אלה? תבואי עם החבר?‬
‫כן, עם אסטבן.‬
‫טוב.‬ ‫-אל תושיב אותו ליד דוד מיגל.‬
‫כן, אני אטפל בזה.‬
‫תודה, נוריה.‬
‫בן כמה אתה היום?‬ ‫-ארבעים ואחת.‬
‫אל תשכח שאני בדיאטת קטו, אני ממש צריכה…‬
‫אין בעיה.‬ ‫-תביא לי ברוקולי.‬
‫אביא לך ברוקולי.‬ ‫-תודה, ביי.‬
‫- אני אוהבת אותך כל כך, ילד יום הולדת! -‬
‫מה קורה, אחי?‬
‫עוד הקפה סביב השמש. מה אתה רוצה,‬
‫חוץ ממה שאני חייב לך?‬ ‫-מה אני רוצה ליום הולדתי, רובן?‬
‫שתוציא את האוטו שלך מחלקת האדמה.‬
‫תירגע, אני עובד על זה.‬
‫כשיש לך יום ההולדת בחג המולד,‬ ‫אנשים שוכחים ממך או שאתה מקבל מתנה אחת.‬
‫לא שתיים.‬
‫אם תתלונן, יגידו שאתה אגואיסט.‬
‫- 24 בדצמבר -‬
‫אבא, אתה יכול לעזור לי?‬
‫מה קורה?‬
‫תעזור לי לחבוש את היד,‬ ‫היא כואבת לי מהקראטה.‬
‫תראי, יקירתי. אבא כאן,‬ ‫תספרי לו ותראי שאני לא מגזימה.‬
‫מה קרה?‬
‫ביום האחרון של הלימודים מצאתי אוזניות,‬
‫ולא רשום עליהן שם.‬
‫אז לקחתי אותן ועכשיו אימא כועסת עליי.‬
‫מחקת את השם שנרשם עליהן?‬ ‫-לא היה שם.‬
‫אם רשום עליהן שם ואם לא,‬
‫קחי אותן למנהל ותתנצלי.‬
‫בעולם האמיתי,‬ ‫כשמאבדים משהו אף אחד לא מחזיר אותו‬
‫ובהחלט שלא מתנצלים. אלו החיים.‬
‫בדיוק, אימא. אלו החיים.‬
‫חוץ מזה, תמיד אמרתי…‬
‫"אם יבכו בביתך או בביתי,‬ ‫עדיף שזה יהיה בביתך".‬
‫לא, זה פתגם נוראי.‬
‫למה?‬ ‫-אל תקשיבי לו.‬
‫כשתחזרי ללימודים אחרי החגים,‬
‫תחזירי את האוזניות ותתנצלי. השיחה הסתיימה.‬
‫טוב, אימא.‬
‫ואתה, אדון פתגמים, אינך צריך לעשות משהו?‬
‫כמו מה?‬
‫אה, כן.‬
‫תודה. היה טעים.‬ ‫-אני באה. אני רוצה לדבר איתך.‬
‫כן, תעמדי בתור.‬
‫מה אמרת?‬
‫מה? שום דבר. את לא חושבת שהגזמת שם?‬
‫באמת? מותר לקחת חפצים של אחרים?‬
‫לא, ואני גם לא רוצה לריב על זה.‬
‫נשלים?‬ ‫-לא יודעת, תגיד אתה.‬
‫כן, זה "לילה שקט וקדוש", לא?‬
‫בטח.‬
‫מה את צריכה?‬ ‫-ארוחת שאריות חג המולד עם הוריי.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-לא מפתיע.‬
‫קנית את המתנות?‬
‫כמובן… שלא.‬
‫אני צריך להוציא כסף ואז אקנה אותן.‬
‫כן, נוריה רוצה ברוקולי.‬
‫כבר הכנתי לה אוכל. תאסוף את ההורים שלך?‬
‫כן, כי רוברטה אומרת שאין לה אוטו.‬ ‫היא מתעצלת לקחת אותם.‬
‫זה לא סוף העולם.‬ ‫-לא?‬
‫אז תעמדי בעצמך בפקקים.‬
‫הם לא ההורים שלי, אלא שלך.‬
‫כן, וזה חג המולד ויום ההולדת שלי.‬
‫כולם שוכחים את זה.‬
‫טוב. לכבוד יום הולדתך תאסוף את ההורים שלך‬
‫וגם תקבל נשיקה.‬
‫ארנבת, זה מנהג מארה"ב.‬
‫רוצה נשיקה, או לא?‬
‫חג מולד שמח.‬
‫אני הולך.‬
‫ביי.‬
‫אידיוט!‬
‫ביי!‬
‫תעבור מצד ימין.‬ ‫-מה יש לך?‬
‫תן לי משהו לחג המולד?‬
‫כמעט דרסתי אותך. תירגע.‬ ‫-קדימה.‬
‫אין לי כסף.‬
‫אני צריך לקשט את הגג שלי,‬ ‫כדי שסנטה ידע איפה אני גר.‬
‫קח. אין גזים, אבל זה ירווה את הצימאון שלך.‬ ‫כל טוב. חג מולד שמח.‬
‫תודה שקנית אצלנו, ילדה קטנה.‬
‫בואי נלך.‬
‫- מזכרות מהאגדות -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫סליחה, היו המון פקקים.‬ ‫אתה יודע, חג המולד המזוין.‬
‫היי, אל תגיד "חג המולד המזוין", זה נורא.‬
‫חג המולד המזוין.‬
‫הבאתי לך קפה, "גרינץ'".‬
‫יופי, תודה.‬
‫זה קר, קונרדו.‬
‫ראית את החלונות?‬
‫בוא הנה.‬
‫תראה.‬
‫הם מלוכלכים, קונרדו.‬
‫תראה, אתה צריך לנקות אותם.‬
‫צ'ואי, אני לא יכול לנקות חלונות.‬ ‫כואב לי הגב, אני צריך ניתוח.‬
‫מתי?‬
‫כלומר, אצטרך ניתוח‬ ‫אם אמשיך לנקות את החלונות.‬
‫כן, ניסיון נחמד.‬ ‫-באמת כואב לי,‬
‫בוא נשכור מנקה, בבקשה.‬ ‫-לא, קונרדו. מה סיכמנו?‬
‫אנחנו צריכים למכור יותר ולבזבז פחות.‬
‫מה אתה חושב שיקרה אם נשלם למנקה?‬
‫החלונות יהיו נקיים.‬ ‫-לא, יהיו יותר הוצאות.‬
‫אפרופו הוצאות, אני צריך כסף.‬ ‫-לא, אפרופו הוצאות,‬
‫רציתי לדבר איתך‬ ‫על הפריט ההיסטורי העתיק הזה.‬
‫אני צריך מאק.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יכול לעבוד,‬ ‫אני לא יודע להשתמש בפי.סי.‬
‫זה לא טוב לעיצוב,‬ ‫אני לא בטוח אם זה ווינדוז.‬
‫אולי זה בגללי? אני פשוט טיפש.‬
‫אני לא…‬ ‫-די, קונרדו. תירגע.‬
‫תנשום.‬
‫זהו.‬
‫אל תדאג.‬ ‫אם נמכור את מחבט הגולף של לורנה אוצ'ואה,‬
‫אקנה מחשב חדש.‬
‫לעולם לא נמכור את זה.‬ ‫-קצת אמון.‬
‫רגע, בוא.‬ ‫-מה קרה?‬
‫מה זה?‬ ‫-יום הולדת שמח.‬
‫זה בשבילי?‬ ‫-כמובן!‬
‫קונרדו, לא היית צריך.‬
‫תראה. זה מודד את הצעדים שלך, הקלוריות שלך…‬
‫זה אפילו מונע התקפי לב.‬
‫כמו דיק טרייסי, זוכר?‬ ‫-זה מראה את השעה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫מה?‬
‫לא.‬ ‫-חיבוק ליום ההולדת?‬
‫לא.‬ ‫-בוא הנה.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬ ‫-צ׳ואי.‬
‫טוב, מספיק. עזוב אותי, קונרדו.‬
‫מספיק. טוב, נתראה.‬
‫אני צריך לקנות מתנות לילדים ולמשפחה.‬
‫אתה יודע, חג המולד המזוין.‬ ‫-חג שמח.‬
‫החלונות, קונרדו!‬
‫- צעצועים -‬
‫אקנה דובי.‬
‫"עקרת בית".‬
‫במבצע. קדימה.‬
‫- כן ציור -‬
‫זה מה שאוסקר רוצה?‬
‫זה מוזר.‬
‫זה בשבילי.‬
‫- אזל -‬
‫הוא יאהב את זה.‬
‫בוא הנה, מותק.‬
‫מה קורה?‬
‫אני חושבת שסיימתי את לוח החזון שלי.‬ ‫-איזה חזון?‬
‫לוח החזון שלי.‬
‫איזה יופי.‬
‫אני רוצה להתמקד במשפחה נפלאה.‬
‫כל שאר הדברים יסתדרו מאליהם.‬
‫מה?‬
‫כבר יש לנו משפחה נהדרת.‬
‫כן, נכון, אבל אני תוהה…‬
‫אם אנחנו עושים הכל נכון.‬
‫כן, יקירתי. אנחנו בסדר גמור.‬
‫בוא.‬
‫מה?‬ ‫-ואז יש את זה.‬
‫מה זה?‬
‫המספרה.‬
‫מספרת כלבים?‬ ‫-כן.‬
‫יקירתי, אני…‬
‫אני לא חושב שאת יכולה להיות‬ ‫עקרת בית ואשת עסקים.‬
‫זה מסובך.‬
‫צ'ואי, זה הדבר הכי סקסיסטי שאמרת לי.‬
‫אתה רואה בי אימא.‬ ‫למה אני לא יכולה להיות אימא ואשת עסקים?‬
‫אל תביני אותי לא נכון.‬
‫הייתי תומך בך, אבל אין לנו כסף כרגע.‬
‫אני יודעת, לא ביקשתי כסף.‬
‫יש משקיעים פרטיים.‬
‫אתה מראה להם מודל עסקי,‬
‫הם מאמינים בך, משקיעים ואתה מתקדם.‬
‫זאת אפשרות אחת. יש גם את חלקת האדמה.‬
‫אם נמכור אותה,‬ ‫יהיה לנו כסף ואוכל לתמוך בך.‬
‫שלום. כן, אני בדרך.‬ ‫-איפה אתה, בן?‬
‫ביי. כן, אימא. אני יורד במדרגות עכשיו.‬
‫כן.‬ ‫-איתות זה לא רק לקישוט! חיה שכמוך!‬
‫תירגעי, אימא. אני אעשה תאונה.‬
‫את פרא אדם, אישה.‬
‫אני לא סובלת את נוריה. היא ממש גסת רוח.‬
‫את גידלת אותה.‬ ‫-נו, באמת.‬
‫ואיפה אתה היית?‬ ‫-אני הבאתי פרנסה!‬
‫סליחה על ההפרעה,‬ ‫אבל לא תאחלו לי יום הולדת שמח?‬
‫כן, מזל טוב.‬ ‫-יום הולדת שמח, בן.‬
‫אתה עיוור, אידיוט?‬
‫מטומטם!‬ ‫-משכת את החגורה שלי.‬
‫כמעט חנקת אותי, אבא.‬
‫תירגע, בן.‬
‫לא אכפת לי שזה חג המולד.‬
‫אחיות!‬ ‫-צ'ואי, חג מולד שמח.‬
‫כן, איזה ערב נהדר.‬ ‫-שלום. מה שלומך?‬
‫חיכינו לכן.‬
‫נהדר.‬ ‫-מתי את נוסעת לטולום?‬
‫מחר, אתה מאמין?‬
‫לא.‬ ‫-לא תבוא לבקר אותי?‬
‫לא, אני לא רוצה לחטוף קדחת.‬ ‫-מטומטם.‬
‫זה לא נכון.‬ ‫-היי, נוריה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה עשית? את נראית נפלא.‬
‫בחייך, אל תתחיל.‬ ‫-מה?‬
‫את נראית נהדר.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-יום הולדת שמח, אח.‬
‫כן, תודה.‬ ‫-נכון, מזל טוב.‬
‫נכון מאוד.‬
‫דודה, דוד.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫כן, דודה.‬
‫שמור היטב על כלי הטאפרוור שלי.‬
‫אתה מאבד אחד מדי שנה.‬
‫כן, אל תדאגי.‬
‫מה, חסוס? מה?‬
‫יום הולדת שמח!‬
‫כן, תודה.‬ ‫-יקירי.‬
‫תודה שזכרת את זה בעצמך.‬
‫ילד שלי.‬ ‫-דוד.‬
‫אני רוצה כוס גדולה של רום וקולה.‬
‫"בגודל כזה."‬
‫תיכנס.‬
‫היי!‬ ‫-אחותי, תיכנסי.‬
‫ו…?‬
‫צ׳ואי.‬ ‫-מה?‬
‫אמרתי לך הבוקר. אסטבן.‬
‫גבר, מותר לחנות שם?‬
‫לא, זה לא מקום טוב.‬
‫תודה, אחי. אין עליך.‬
‫רגע אחד.‬ ‫-מה?‬
‫מי הבחור הזה?‬
‫באן.‬
‫אסטבן.‬
‫רמירו האידיוט בגד בי.‬
‫איזה רמירו?‬
‫מה?‬
‫יצאתי איתו במשך שמונה שנים.‬
‫נכון, רמירו הזה.‬
‫רמירו הזה.‬ ‫-כן.‬
‫מה קורה, אחי?‬ ‫-לעזאזל.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-כן, תודה רבה. תיכנס.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫לפי גודל האצבעות.‬
‫אתן לו פחות, כי הוא יתנהג לא יפה.‬
‫מספיק.‬
‫יותר מדי פטפוטים ופחות מדי שלוקים.‬
‫אל תשתגע, דוד.‬
‫לא, זה מספיק.‬
‫הפסקתי עם השתייה.‬
‫מה?‬ ‫-זה נהדר.‬
‫אבל השתייה לא הפסיקה איתי.‬
‫לחיים.‬
‫דוד, תעזור לי להביא כיסאות.‬
‫אין מצב. לא נראה לי.‬
‫בכל שנה אתם מעבידים אותי.‬
‫השנה אני כאן בתור אורח.‬
‫בסדר. תעזור לי, אחי.‬
‫קדימה, די עם הפרצוף.‬
‫לכאן. קח את זה.‬
‫אחי, אם הנעליים שלך מלוכלכות,‬ ‫תחלוץ אותן לפני שתיכנס הביתה.‬
‫סליחה. אחלוץ אותן עכשיו.‬ ‫-אני לא מאמין.‬
‫תגיד לי…‬
‫איך במכללה?‬
‫בסדר.‬
‫ובדירה החדשה שלך?‬
‫בסדר, אחלה. הכול סבבה.‬
‫בטח ניתקו אותך מהחשמל.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫פעם אחת.‬ ‫-כן.‬
‫קשה לגור לבד.‬
‫אבל אתה מבוגר עכשיו.‬
‫אתה כבר לא יכול לגור עם ההורים שלנו,‬ ‫וגם לא בחלקת האדמה.‬
‫כמובן שלא.‬
‫לא.‬
‫התכוונתי לומר לך…‬
‫אני צריך לקנות כמה ספרים ללימודים.‬
‫חסר לי קצת כסף, קיוויתי שתוכל לעזור לי.‬
‫כן, בטח.‬
‫ברצינות, איך הנעליים שלך התלכלכו ככה?‬
‫נראה לי שדרכתי על קקי.‬ ‫-מה?‬
‫תחלוץ אותן!‬
‫אחי!‬
‫קדימה, מתוקה.‬
‫לא!‬
‫מי עכשיו?‬ ‫-אני.‬
‫קדימה, דוד.‬
‫אבל אני צריך את התרופה שלי.‬ ‫-עזוב את המשקה, דוד.‬
‫אני בא.‬
‫בואו נראה.‬ ‫-בעדינות.‬
‫אני לוקח את זה.‬
‫אתה כזה גנב.‬
‫עכשיו אני, קדימה.‬ ‫-קדימה, יקירי.‬
‫דאבל ארבע!‬
‫אני גונב! בואו נראה.‬ ‫-אין לי כלום.‬
‫בואו נראה.‬
‫אני רוצה את המעטפה.‬
‫לא.‬ ‫-כן, אחותי. כן. תביאי.‬
‫למה?‬ ‫-כי יש פה כסף. נכון, אבא?‬
‫לכולם יש מתנות? בואו נפתח אותן.‬
‫אימא, לסנדי אין כלום.‬
‫אין לך מתנה?‬
‫לסנדק שלך יש כמה, הוא ייתן לך אחת.‬
‫מה? לא. סנדי צריכה ללמוד איך משחקים.‬
‫היי.‬ ‫-צ׳ואי.‬
‫אני סתם צוחק. בואי הנה, סנדי, תבחרי.‬
‫לא, אני אבחר.‬
‫הנה, אתן לך את הקופסה הקטנה.‬
‫בסדר.‬ ‫-צ'ואי.‬
‫תודה.‬
‫כי במעטפה הקטנה שלי… יש כסף.‬
‫תראי, אחותי, זה מדהים.‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫איזו מתנה נהדרת! זה מקרר קטן.‬
‫קדימה, בן.‬ ‫-מה, אימא?‬
‫פתח את המתנה.‬ ‫-פתח אותה!‬
‫אני אפתח, אבל אני לא חולק אותה.‬
‫תחלוק.‬ ‫-תפתח אותה, יקירתי.‬
‫מה זה?‬ ‫-מה זה?‬
‫אימא!‬
‫חג מולד שמח, יקירי. באמת.‬
‫אני מתה על התמונה הזאת.‬
‫צ'ואי, תן לאימא שלך נשיקה וחיבוק.‬ ‫אל תהיה כזה.‬
‫בואי, אימא.‬ ‫-ילד שלי.‬
‫אני שמחה שאהבת.‬ ‫-תודה, אימא.‬
‫שנלך לשולחן האוכל?‬
‫הגיע הזמן לאכול.‬
‫תוריד את הכובע ליד השולחן.‬
‫בואו נרים כוסית.‬
‫לא, נתפלל.‬
‫לא, אבא.‬
‫הבה נתפלל.‬
‫תבורך, אלוהים,‬ ‫על שהענקת לנו את המזון הטעים הזה.‬
‫כמו תרנגול ההודו של אשתי‬
‫שאתה מביא מהכפר לעיר.‬
‫תשתקו!‬
‫אתה נותן לנו את כל מה שאנחנו צריכים,‬
‫כמו מינרלים וויטמינים.‬
‫ואתה נותן לנו כוח…‬
‫תשוקה‬
‫אנרגיה…‬
‫את כל הכוח,‬
‫כדי לחיות בעולם הזה ולהיות ביחד.‬
‫תרנגול ההודו!‬ ‫-תרנגול ההודו!‬
‫איזה תרנגול הודו! אמן!‬ ‫-כן, אמן!‬
‫אמן.‬
‫הגבינה!‬
‫תשאירו מקום לגבינה.‬ ‫-זה נראה טוב.‬
‫מי נראית נהדר? נוריה?‬
‫שמימית.‬ ‫-תודה, צ'ואי.‬
‫איזו דיאטה את עושה?‬
‫אמרתי לך שזה נקרא "קטו".‬
‫קטו, שמנמונת?‬
‫אל תקרא לי "שמנמונת", זקן נרגן.‬
‫מה רע בזה?‬ ‫-בן!‬
‫אל תדבר ככה לאחותך.‬
‫כולם כל כך רגישים.‬
‫תעבירי את הסלט.‬
‫רוברטה, למה את נוסעת לטולום?‬
‫כדי להרוויח כסף. איך זה?‬
‫זהו זה.‬
‫תודה, אימא.‬ ‫-ככה צריך.‬
‫תודה, דוד. תעביר לי…‬
‫אלה.‬
‫כמה זמן את עם אסטבן?‬
‫זה לא משנה,‬ ‫מה שחשוב זה כמה זמן נישאר ביחד.‬
‫נכון מאוד. לחיים, לאהבה!‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫סילביה!‬
‫רוטב הגבינה שלך משתפר מדי שנה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אל תשקרי. אפילו לא טעמת ממנו.‬
‫מספיק.‬
‫די להיות צבועים. מי אוהב את רוטב הגבינה?‬
‫אני.‬ ‫-אני.‬
‫זה לא טעים לך?‬
‫לא, כבר מאז שהיינו קטנים.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫תראו, אסטבן עושה פרצוף.‬
‫אתה אוהב את רוטב הגבינה?‬
‫הוא אוהב את זה. אסטבן אוהב את זה.‬
‫טעים מאוד.‬
‫הוא חנפן.‬
‫"טעים מאוד"? כן, בטח. צ'ואי המשוגע.‬ ‫-אני כבר לא אשנה את המתכון שלי.‬
‫חוץ מזה, השנה הזו היא השנה האחרונה שלי.‬
‫אימא.‬ ‫-סילביה, לא.‬
‫נו, באמת.‬
‫את תמיד אומרת שזו השנה האחרונה שלך‬ ‫וזה אף פעם לא נכון.‬
‫תביא לי עוד משקה.‬ ‫אתה יודע מה אני אוהב, ארבע אצבעות.‬
‫אולי 20?‬ ‫-מספיק, דוד. אתה צריך טיפול.‬
‫אחי, אמרתי לך לחלוץ‬ ‫את הנעליים המלוכלכות שלך.‬
‫אעשה זאת.‬ ‫-העפת את האוטו שלך מחלקת האדמה?‬
‫תעבירי תפוחי אדמה.‬ ‫-אבא.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫מה?‬
‫שחרר.‬ ‫-אתם יודעים משהו שאני לא?‬
‫רוצה דג?‬
‫למה כולכם מתנהגים ככה?‬
‫לא.‬ ‫-אתה יודע משהו, דוד. אתה צוחק.‬
‫מה?‬ ‫-תראה, גבר.‬
‫אל תכעס.‬
‫אני גר בחלקת האדמה.‬ ‫-מה?‬
‫אתה עושה קמפינג‬ ‫בחלקת האדמה של ההורים שלנו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אתה עושה קמפינג בחלקת האדמה.‬
‫תעבירי לי…‬ ‫-אבא.‬
‫מה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫מה אתה רוצה שאעשה? הוא מובטל.‬
‫מתי לבטלן הזה הייתה עבודה?‬
‫מה אתה רוצה? שהוא יגור איתנו?‬ ‫מה עם האינטימיות שלנו?‬
‫יש כאן אורחים.‬
‫לא תוכלו להוציא אותו משם.‬
‫אחי, זה חג המולד.‬
‫בדיוק, זה חג המולד.‬
‫אתם יודעים למה אני שונא את חג המולד?‬
‫כי מבחינתי חג המולד הוא בשביל אוכלי חינם.‬
‫בשביל טפילים ומקבצי נדבות, ולמי עוד?‬
‫בשביל כולכם.‬
‫צ'ואי, לך. צ'ואי, תביא. צ'ואי, תקנה.‬
‫כמובן, "יש לו יום הולדת, אז ניתן לו עוגה."‬
‫יודעים מה? חג המולד נגמר.‬ ‫-ואו.‬
‫יום ההולדת שלי נגמר.‬
‫צ'ואי נגמר.‬
‫לא, בן.‬ ‫-צ׳ואי.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫לא שמח.‬
‫זה מביך.‬
‫תעביר לי את השרימפס.‬
‫עוברים על צ'ואי שבועות קשים.‬ ‫-לא נורא.‬
‫את קדושה. איזו אכזריות.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-להתראות.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-גם לי.‬
‫ביי, דני. תנוחי.‬ ‫-תודה.‬
‫הם לא כאלו מוזרים, סופי.‬
‫מי זאת סופי?‬
‫לא, אסטבן, אל תחזיק לי ביד. מי זאת סופי?‬
‫ערב טוב.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫איזה חג מולד שמח? לא. תראה,‬
‫טקילה כפולה, בבקשה.‬ ‫-בטח.‬
‫אני רוצה שאבא יחזור הביתה.‬
‫אבא שלך הלך לדבר עם סנטה.‬
‫רציתי שהוא יהיה כאן.‬
‫גם אני.‬
‫הכול בסדר, חסוס?‬
‫איך אתה יודע את שמי?‬
‫אני יודע הרבה דברים עליך.‬
‫למשל, היום יום הולדתך.‬
‫רגע.‬
‫איך ידעת את זה?‬
‫בוא נגיד ש…‬ ‫-לא, בלי "נגיד ש…"‬
‫איך אתה יודע?‬
‫אתה מכיר את השיר על סנטה קלאוס,‬
‫שבו הוא רושם מי היה טוב ומי רע?‬
‫כן.‬
‫שלחו אותי לטפל באלו שהיו ממש רעים.‬
‫- צ'ואי פדילה -‬
‫בסדר, הבנתי.‬
‫אתה שייך לכת דתית.‬ ‫-לא, אני לא שייך לכת דתית.‬
‫אני הפיה הדיווה שלך.‬
‫אין כזה דבר.‬
‫הן "פיות טובות".‬
‫כמובן שאנחנו קיימות.‬
‫דרך אגב, תודה שנתת לי סודה בלי גזים.‬
‫לא, זה לא הייתי אני.‬
‫לא נתת לי סודה בלי גזים הבוקר?‬
‫נתתי לקבצן תרומה.‬ ‫-אתה קורא לזה "תרומה"?‬
‫לא היה לי משהו אחר.‬
‫אם זה כל מה שיש לך לתת,‬
‫זה לא הרבה, נכון?‬
‫מה רצית ממני?‬
‫אני רוצה שתפסיק לסבול.‬
‫ידעתי שאתה שייך לכנסייה.‬
‫זה לא נכון, אבל אני רוצה שתפסיק לסבול.‬
‫אני לא סובל.‬
‫לא?‬ ‫לא.‬
‫למה אתה לא חוגג את חג המולד עם המשפחה?‬
‫אני שונא את חג המולד. אז מה?‬
‫חג המולד עוזר לנו להבין דברים.‬
‫לא, רגע. לא ברור לך כמה קשה…‬
‫לא, אתה לא מבין, צ'ואי,‬ ‫את מה שיש מאחורי חג המולד.‬
‫מה אני צריך ללמוד?‬
‫להיות טבעוני?‬
‫לבשל עם רוטב גבינה?‬
‫אתה חייב ללמוד שהעולם ממשיך להסתובב‬
‫למרות הבעיות שלך, הדעות שלך‬ ‫ויום ההולדת שלך, צ'ואי.‬
‫אם אתה לא חושב שאתה אבוד,‬
‫אגרום לך לחיות מחדש את חג המולד עד שתלמד.‬
‫בסדר, אני באמת אבוד. אני רוצה עוד טקילה.‬
‫אתה צריך לראות את הקסם, צ'ואי.‬
‫בסדר, נראה את הקסם שלך.‬
‫תחיה שוב ושוב את חג המולד הלבן‬
‫בים ובחול‬
‫בשמיים ובכוכבים‬
‫מי ייתן והם ימלאו אותך באור.‬
‫אם לא תצליח,‬
‫תאלץ לעשות את זה שוב ושוב.‬
‫אברקדברה ופוף!‬
‫נו, באמת.‬
‫אבא?‬
‫אני רוצה לשנות את המכתב שלי לסנטה.‬
‫לא, בן. תקבל את מה שתקבל.‬
‫הוא עדיין לא הביא לי כלום,‬ ‫אז אפשר לשנות את זה.‬
‫מה זאת אומרת, לא הביא לך כלום?‬ ‫-מאז השנה שעברה.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫למה העוגה?‬
‫אני רוצה להתנצל‬ ‫על ההתנהגות הנוראית שלי אתמול.‬
‫אתמול?‬
‫לא זכור לי שרבת עם מישהו.‬
‫הוא רב עם המלצר אתמול.‬
‫עם המלצר?‬ ‫-כן.‬
‫אחי מתקשר.‬
‫אברר מה הוא רוצה.‬ ‫-צ׳ואי.‬
‫בוקר טוב!‬
‫מה קורה? למה אתה מתקשר?‬ ‫-כי זה יום ההולדת שלך.‬
‫מה? לא, אתמול היה יום ההולדת שלי.‬ ‫-אתה צריך יומן?‬
‫חכה רגע, יש לי עוד שיחה.‬
‫ילד יום ההולדת.‬
‫מה את רוצה, בובי?‬ ‫-אתה יכול לאסוף את ההורים, בבקשה?‬
‫לא.‬
‫אספתי את ההורים שלנו אתמול.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫מה?‬ ‫-אני צריכה ל…‬
‫לא.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫לא ייתכן שזה קורה.‬
‫לא.‬
‫- אני אוהבת אותך כל כך, ילד יום הולדת! -‬
‫- השנה לאחר מכן… -‬
‫זה נראה טוב כאן.‬ ‫-אבא, תראה את לוח החזון שלי.‬
‫בואי הנה, ארנבת.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא מאמין למה שקורה לי.‬
‫מה קרה?‬
‫ארנבת, בואי.‬ ‫-מה?‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫אני חושב שאני תחת כישוף.‬
‫כמו וודו?‬ ‫-מה?‬
‫שנעשה לך טיהור? אתה בסדר?‬ ‫-לא. בבקשה, אל תתבדחי.‬
‫אתמול ברמן בתחפושת הפיה הטובה עשה לי משהו.‬
‫כמו כישוף.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫אני שוב חי את מה שקרה אתמול. את מבינה?‬
‫לא, אתה לא מדבר בהיגיון.‬
‫תראי, אתמול היה ערב חג המולד‬ ‫והיום ערב חג המולד.‬
‫וזה תמיד יום הולדתך.‬ ‫בבקשה, אל תהיה קדוש מעונה השנה, יקירי.‬
‫אני לא קדוש מעונה. אני רציני.‬
‫יש לי כמה עניינים דחופים.‬
‫ההורים שלי הזמינו אותך לארוחת שאריות.‬ ‫גם אם לעולם לא תבוא, אתה מוזמן.‬
‫לא. בלי שאריות.‬
‫אבא שלך שונא אותי.‬ ‫-אבא!‬
‫ההורים שלי לא…‬
‫מה? לא עכשיו.‬ ‫-אבא!‬
‫בבקשה, תעזרי לי.‬
‫לא. יש לי שני ילדים, אני לא רוצה עוד אחד.‬
‫לגבי יום ההולדת שלך, לך לטיפול.‬
‫בדיוק!‬
‫אתמול היה לי יום הולדת,‬ ‫היום יש לי יום הולדת.‬
‫והיא… הוא…‬
‫איש הפיות הטיל עליי כישוף.‬
‫אבא?‬ ‫-מה?‬
‫תראה.‬ ‫-כן, מגניב.‬
‫זה נהדר.‬ ‫-צ'ואי.‬
‫בסדר. זה הדבר הכי יפה שראיתי בחיים שלי.‬
‫זה מרהיב. זה מדהים.‬
‫כל כך הרבה צבעים. מדהים. כן. נהדר.‬
‫זהו. מה?‬
‫בסדר. אני לא מרגיש טוב.‬
‫אני מצטער, ילדון. אני מצטער, ארנבת.‬
‫אלך לבית המרקחת ונתראה אח"כ.‬
‫כן, תעשה את זה. אל תשכח את המתנות.‬
‫תראי.‬
‫איזה יופי.‬
‫- סטנד אפ‬ ‫פיה דיווה -‬
‫את!‬
‫לא, בואי הנה. חיפשתי אותך.‬
‫אני יודעת, יקירי. כולם מחפשים אותי.‬
‫מה עשית לי? תבטלי את זה!‬
‫צ'ואי, רק אתה יכול לעזור לעצמך.‬
‫תסירי את הכישוף שלך!‬
‫כדאי שתירגע קצת.‬
‫תראה, אתה צריך רק ליהנות מחג המולד…‬
‫ולהפסיק עם הפרצוף החמוץ שתמיד יש לך.‬
‫איזה פרצוף?‬ ‫-זה.‬
‫איזה?‬ ‫-זה.‬
‫תשחרר את הלסת, אני רוצה לראות חיוך.‬
‫תיהנה.‬
‫תנסה עוד פעם. לא.‬
‫עוד פעם.‬
‫לא. עדיין פרצוף חמוץ.‬
‫לא.‬ ‫-עכשיו?‬
‫אתה לא משכנע אותי.‬ ‫-מספיק!‬
‫אפטר מהפרצוף החמוץ וזה יסתדר?‬ ‫-כן, בדיוק ככה.‬
‫טוב.‬
‫יש כמה דברים קטנים‬ ‫שתצטרך לעשות אחרי ארוחת הערב.‬
‫את צוחקת, נכון?‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫תראה, צ'ואי.‬
‫תעשה את מה שכתוב כאן,‬
‫מילה במילה…‬
‫למה את מדברת ככה?‬
‫טוב. תעשה בדיוק את מה שכתוב. זהו.‬
‫וזהו?‬
‫זהו.‬ ‫-את בטוחה?‬
‫אני בטוחה לגמרי שזה יפתור את הבעיה.‬
‫קדימה, צ'ואי. כל טוב.‬
‫מה קורה?‬
‫לא תאחל לי יום הולדת שמח?‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אין מתנה?‬
‫צ'ואי, לפני שנה נתתי לך שעון‬ ‫שאף פעם לא ענדת.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני חי בתוך סיוט.‬
‫שתה קצת קולה.‬
‫קצת קולה, בטח.‬
‫מה לעשות עכשיו?‬
‫בינתיים תיפטר מהפרצוף החמוץ‬
‫ונמשיך אחרי ארוחת הערב.‬
‫בסדר.‬
‫ואל תשכח להביא את ההורים שלך.‬
‫תבחר נתיב, משוגע!‬
‫אימא, הוא בסדר.‬ ‫-לא נכון.‬
‫הוא חתך אותך.‬
‫את פרא אדם. תניחי לו.‬
‫עשית חמש תאונות.‬
‫ואתה שש, נסטור.‬
‫אני לא סובלת את רוברטה.‬
‫היא ממש גסת רוח.‬ ‫-את גידלת אותה.‬
‫נו, באמת. ואיפה היית?‬
‫אני הבאתי פרנסה!‬
‫די, אימא. השנה זו רוברטה‬ ‫ולפני שנה זו הייתה נוריה.‬
‫זה לא נכון.‬ ‫-כן, אני זוכר כאילו שזה היה אתמול.‬
‫אל תפיץ שקרים עליי. לא.‬
‫משום שאני לא יכול לחייך בחברתכם,‬
‫מישהו אחר יאסוף אתכם בפעם הבאה.‬
‫לא אני.‬
‫תסתכל לאן שאתה נוסע!‬
‫אבא.‬
‫דודה, דוד.‬ ‫-חג מולד שמח!‬
‫כן.‬ ‫-הפעם לא הבאתי כלי טאפרוור,‬
‫כי אתה תמיד מאבד אותם, חסוס.‬ ‫-בסדר, בטח.‬
‫מיגל.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-תודה רבה, דוד. זכרת בעצמך.‬
‫יום הולדת שמח, ילדון.‬ ‫-תודה רבה לך, כן.‬
‫היי.‬ ‫-אלה ו…‬
‫זה פבליטו.‬
‫פבליטו.‬ ‫-שלום.‬
‫פבליטו זה שם חיבה.‬ ‫-בסדר, כן. כמה נחמד, פבליטו. כן.‬
‫תיכנס.‬
‫לא, חכי רגע.‬ ‫-מה?‬
‫מי זה?‬ ‫-זה פבלו.‬
‫את מביאה בחור אחר בכל חג מולד.‬
‫ואתה תמיד עם אותו פרצוף חמוץ.‬
‫מה?‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫חתיכת בן ז…‬
‫מנוול.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר, תיכנס.‬
‫יום הולדת שמח, אחי.‬ ‫-תיכנס. כן.‬
‫אתה צריך עזרה?‬ ‫-לא, אני בסדר. הקור עוזר לי.‬
‫יש לך מצית?‬ ‫-אתה תסריח את הבית.‬
‫מאז שהפסקתי לשתות, הפכתי למעשן כבד.‬
‫טוב, זה קשה.‬
‫גם אני הפסקתי עם השתייה.‬
‫מה?‬
‫אבל השתייה לא הפסיקה איתי.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫הלוואי שדוד מיגל יחזור לשתות,‬
‫הוא בלתי נסבל מאז שהלך לגמילה.‬
‫אל תהיה כזה.‬ ‫-בוא נאלץ אותו לשתות.‬
‫מה?‬ ‫-אני צוחק.‬
‫מה קורה איתך?‬
‫איך החיים בחלקת האדמה?‬
‫אני כבר לא גר שם.‬
‫לא?‬
‫לא.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫אני משתמש בה בשביל העסק.‬
‫איזה עסק?‬ ‫-פיינטבול.‬
‫הם לא מספרים לך כלום.‬
‫בוא לבקר, אתן לך 50 כדורים.‬
‫תקבל אותם בחינם, אבל לא אירה בך.‬
‫בטח.‬
‫דרך אגב, אני צריך שתחתום על משהו.‬
‫מכיוון שאתה הנציג המשפטי,‬ ‫אני צריך להגיש כמה מסמכים.‬
‫לא תוכל לעשות משהו‬ ‫משמעותי יותר בחלקת האדמה?‬
‫משמעותי יותר למי?‬
‫עבורך?‬
‫או עבורי?‬
‫יקירי, אנחנו מתחילים במשחק.‬ ‫-בוא.‬
‫זה מהמם, אני מתה על זה.‬
‫תראי.‬ ‫-ואו.‬
‫זה לשיער שלי.‬
‫מה זה?‬ ‫-זו קובייה ל…‬
‫מלחייה?‬ ‫-לא.‬
‫זה משחק, את מסדרת את הצבעים.‬
‫משחק? בשבילי?‬ ‫-זה נהדר, תודה.‬
‫קצת גנרי, אבל תודה.‬
‫כן, אתה צריך.‬
‫את רוצה להתחלף?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫זה חם?‬
‫מה יש בזה? אפשר…‬
‫מישהו רוצה עוד?‬ ‫-אל תעשן פה, מיגל.‬
‫לא, דוד!‬
‫קבעת משהו לערב השנה החדשה?‬ ‫-לא.‬
‫בוא נצא או נשכור משהו.‬
‫כמו מה?‬ ‫-בקתת נופש.‬
‫אבל מה אם לא יהיה מחר?‬
‫טוב, בסדר.‬
‫בדיחה טובה.‬ ‫-סע בזהירות.‬
‫ראשית, שאל את עצמך‬ ‫אם נפטרת מהפרצוף החמוץ בארוחת הערב.‬
‫באמת, או שאתה סתם אומר?‬
‫שקט!‬
‫טוב, בסדר.‬
‫תעבור לחלק השני.‬
‫בסדר.‬
‫שים את סלט התפוחים בקערה.‬
‫תערבב אותו עם שתי כפות דג בקלה.‬
‫תוסיף שרימפס‬
‫ורוטב גבינה צ'יז ויז.‬
‫תערבב טוב.‬
‫ריח טוב, נכון?‬
‫ועכשיו?‬ ‫-תעלה לגג.‬
‫אני רוצה שתלבש תחתוני בוקסר‬
‫ותקשור נורות סביב גופך, כמו עץ חג מולד.‬
‫מה? לא תחתונים.‬
‫תעשה את זה!‬
‫לא! לא תחתונים!‬
‫מה זאת אומרת, לא?‬
‫מה עשית? אני אקפא מקור.‬
‫אתה נראה מושלם, צ'ואי.‬
‫עכשיו תאכל שלוש כפות גדושות‬
‫ואל תעשה פרצוף חמוץ.‬
‫אחת.‬
‫כל כך טעים.‬
‫שתיים.‬
‫תיהנה מזה, צ'ואי.‬
‫ו…‬
‫שלוש.‬
‫גדול.‬
‫בדיוק ככה, צ'ואי.‬
‫כעת אדקלם כישוף‬
‫שעליך לחזור עליו, מילה במילה.‬
‫אסור לך לטעות.‬
‫אתה מוכן?‬
‫תחזור אחריי.‬
‫חג המולד…‬
‫לא נתתי לך כבוד.‬
‫סלח לי על הטעויות שלי‬
‫והרשה לי לחזור.‬
‫חג המולד, לא נתתי לך כבוד.‬
‫תן לי את הטעויות שלי…‬
‫"סלח לי", צ'ואי.‬
‫בסדר.‬
‫חג המולד, לא נתתי לך כבוד.‬
‫סלח לי על הטעויות שלי…‬
‫ואקפוץ במקום?‬ ‫-"והרשה לי לחזור". תתרכז, צ'ואי.‬
‫בסדר.‬
‫חג המולד, לא נתתי לך כבוד.‬
‫סלח לי על הטעויות שלי…‬
‫צ'ואי, מה אתה עושה?‬
‫אני בא.‬
‫תעזור לי.‬
‫חג המולד, לא נתתי לך כבוד.‬
‫סלח לי על הטעויות שלי והרשה לי לחזור.‬
‫מה קרה?‬
‫חג המולד, לא נתתי לך כבוד.‬
‫סלח לי על הטעויות שלי והרשה לי לחזור.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫- ועוד שנה… -‬
‫לא, בובי.‬
‫לא, אימא! לא ביום ההולדת שלי!‬
‫עדיין לא הגיע הזמן לפתוח מתנות.‬
‫היי, אל תשכח…‬ ‫-לקנות מתנות.‬
‫בלי ארוחת בוקר?‬
‫היי, את!‬
‫למה זה לא עבד?‬
‫סבלתי את חג המולד, עשיתי את מה שאמרת.‬
‫לא היה לי פרצוף חמוץ.‬
‫אני מתה עליך.‬ ‫-פספסתי הרבה בשנה אחת.‬
‫לא פספסת כלום, צ'ואי.‬
‫היית שם כל הזמן עם הפרצוף החמוץ שלך.‬
‫טוב, מספיק.‬
‫תגידי לי מה לעשות ואעשה זאת.‬ ‫-ראית פעם סרט לחג המולד?‬
‫לא אגלה לך את התשובה בקלות שכזו.‬
‫לא, צ'ואי.‬ ‫אתה צריך לחיות ולחוות את חג המולד.‬
‫להתענג על הפירורים.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫עצרי שם, ארנבת.‬
‫תכבי את התנור.‬
‫הזמנתי לנו סעודה.‬
‫פיצות מ"לוקה". צ'או מיין מ"מיסטר לי".‬
‫כריכים מגברת קלמן, טאקוס מ"טוקאיו".‬
‫לא הזמנתי קינוח.‬
‫כי הצ'ורוס שלך הכי טובים‬ ‫ואני רוצה להתענג על הפירורים.‬
‫מה עם הצ'יז ויז של אימך? היא תרגיש נורא.‬
‫ארנבת, אנחנו צריכים… ובכן…‬
‫ליהנות מפירורי החיים.‬
‫כן. יהיה טעים.‬
‫לא, יקירי. אי אפשר, זה יקר מדי.‬
‫תנסי להבין, יקירתי.‬
‫זו הדרך היחידה להיפטר מהכישוף.‬
‫תראה, חסוס.‬ ‫כשאתה תקוע בכישוף, החיים נמשכים.‬
‫הבן שלך למעלה.‬ ‫הוא רוצה לוותר על חג המולד.‬
‫הוא אומר שאם אתה מוותר, גם לו מותר.‬ ‫תטפל בזה.‬
‫בסדר.‬
‫אטפל בזה.‬
‫מי זה?‬
‫ילדון, למה אתה לא רוצה לרדת למטה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני רוצה להיות לבד.‬
‫זה בסדר?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אבל זה חג המולד והרבה אנשים באים.‬
‫אבל אתה תמיד הולך.‬ ‫הפעם אני רוצה לבוא איתך.‬
‫העניין הוא שאני תחת כישוף ואתה לא.‬
‫כל המשפחה תהיה כאן ויהיה כיף.‬
‫תיהנה מפירורי החיים.‬ ‫-אתה לא צריך להיות עם המשפחה שלך?‬
‫אני צריך ללכת.‬
‫תרד למטה?‬
‫טוב, שיחה טובה.‬
‫אבא.‬ ‫-מה?‬
‫כלום. לא משנה.‬
‫ילדון, אתה יורד למטה?‬
‫קדימה, בואו הנה.‬
‫תראו את זה, אוכל איטלקי של סבתא.‬
‫"פיצה די סלבטורה".‬
‫מה שלומך? אוכל סיני. תגידו שלום למר לי.‬
‫תראו את חזה העוף הענקי של גברת קלמן. טעים!‬
‫הטאקו של חקאל, כן!‬
‫עכשיו אנחנו מוכנים לחג המולד.‬
‫"חג מולד שמח.‬
‫"שנה טובה ומוצלחת"‬
‫חג מולד שמח.‬
‫תודה.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-ביי.‬
‫ו… חג מולד שמח.‬ ‫-כל טוב.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫שלום, בן. תעזור לאבא שלך.‬
‫אחותך נהגת איומה.‬
‫שמעתי אותך. אתה יותר גרוע.‬
‫צריך לחמם את הגבינה,‬ ‫אני אוהב שהיא ממש נמסה.‬
‫לא, אבא. זה נפט. זה רעיל.‬
‫מה זה כל האוכל הזה?‬
‫הזמנתי אוכל כדי שלא תצטרכי לבשל, אימא.‬
‫אבל…‬
‫אני רוצה לבשל לכם.‬
‫אני יודע, אימא.‬
‫אבל עכשיו אנחנו יכולים‬ ‫ליהנות מפירורי חג המולד.‬
‫מה הקטע עם כל האוכל הזה?‬
‫בדיוק אמרתי לאימא.‬
‫ותרנגול הודו?‬
‫איזה תרנגול הודו?‬ ‫-אימא אפתה תרנגול הודו במשך שש שעות.‬
‫יופי, לא הזמנתי תרנגול הודו.‬
‫כולם הגיעו. מיד אשוב.‬
‫אפשר לפתוח את המתנות?‬
‫בסדר.‬
‫טאפרוור!‬
‫זה נהדר.‬
‫הכול בסדר, דוד?‬
‫בטח, בן.‬
‫נחמד לשתות בשקט ובשלווה.‬
‫ממש ליהנות מהמשקה. נכון?‬
‫הפסקתי עם השתייה.‬
‫אבל השתייה לא הפסיקה איתי.‬
‫איזו בדיחה טובה, אחי.‬
‫טוב, תפתח את המתנה שלך.‬
‫בוא נראה.‬
‫ואו.‬
‫רובה פיינטבול!‬
‫ספר בדיחות.‬
‫רובה הפיינטבול מיועד‬ ‫לקרבות בחלקת האדמה שלנו.‬
‫אבל אין יותר פיינטבול בחלקת האדמה.‬
‫לא?‬
‫לא, התחלתי לבנות.‬
‫מה?‬
‫כרגע זה רק חדר טרומי, אבל…‬
‫אני מתכנן לבנות בית. בובי עוזרת לי.‬
‫אתה בסדר? אתה קצת חיוור.‬
‫לא. אל תדאג.‬
‫טוב, השנה…‬
‫אני לא רוצה את זה.‬ ‫אני רוצה הודו עם צ'יז ויז.‬
‫קיבלת רוטב?‬ ‫-תאכלו או שלא תקבלו מתנות.‬
‫למה אתה לא אוכל הודו?‬
‫לחיים!‬
‫חג מולד שמח!‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫תסתלקו מפה.‬
‫מה קרה לו?‬
‫- עוד שנה… -‬
‫לא.‬
‫- מזכרות מהאגדות‬ ‫להשכרה -‬
‫אין מצב.‬
‫כולם מוזמנים למיסה!‬
‫זה יהיה נהדר!‬
‫המיסה מתחילה!‬
‫פיה דיווה?‬
‫בואו למיסה!‬
‫מהר!‬
‫למה אתה לבוש כמו כומר?‬ ‫-אני מפיץ את בשורת האל.‬
‫ספרי לי קצת רכילות.‬ ‫כלומר, תתוודה על החטאים שלך. בוא.‬
‫כולם, מהרו למיסה!‬
‫תסיר ממני כבר את הכישוף הזה.‬
‫ספר לי על חטאיך.‬
‫ובכן, אבי…‬
‫לפני כמה ימים אמרתי למשפחתי שהם אוכלי חינם‬
‫ושזה לא בסדר שהם מנצלים אותי.‬
‫הרגשתי מוצף.‬
‫אני יודע. כשאנו כועסים,‬ ‫אנחנו אומרים דברים שאנו לא מתכוונים אליהם.‬
‫אבל לעולם אל תשכח מהמחילה ומהחמלה.‬
‫אבי.‬ ‫-בני.‬
‫לא, אל תקשקש. אתה בכלל לא כומר.‬
‫תעמיד פנים שכן.‬ ‫-בסדר.‬
‫תסביר מדוע חג המולד…‬
‫חגיגת לידתו של ישו,‬
‫הפך לחגיגה של סנטה קלאוס?‬
‫מה? אתה לא מכיר את הסיפור‬ ‫של ניקולאוס הקדוש?‬
‫לא.‬ ‫-של פאפא נואל?‬
‫של סנטה קלאוס?‬ ‫-אמרתי לא.‬
‫ובכן, ניקולאוס הקדוש נולד‬ ‫במאה השלישית או הרביעית, בעיירה קטנה.‬
‫הוריו חינכו אותו‬
‫להיות הנוצרי הטוב ביותר בעולם.‬
‫אנחנו מדברים על ילד עם הרבה כסף.‬
‫אבל בדיוק כמו באטמן, ההורים שלו מתו‬
‫והוא נותר לבדו בעולם.‬
‫בשונה מבאטמן, הוא לא רצה להילחם בפשע.‬
‫הוא תרם את כל כספו למעוטי יכולת‬
‫וכך הוא שירת את האל.‬ ‫-ואו.‬
‫זה סיפורו של סנטה קלאוס,‬
‫איש טוב מאוד.‬
‫אז אם אתנהג כמו סנטה קלאוס…‬
‫תסיר את הכישוף.‬
‫כן, אבל תעשה את זה נכון.‬
‫טוב, כן. בהחלט אשתדל.‬
‫תודה, אבי.‬ ‫-לך, ילדי.‬
‫כן.‬
‫אוי, הילד הזה.‬
‫ילדים!‬
‫חג המולד הגיע!‬
‫"צלצול פעמונים"‬
‫בובות!‬ ‫-בובות!‬
‫תן לי את סנטה.‬
‫שים אותו על הפסנתר.‬ ‫-טוב.‬
‫מה אתה אומר?‬ ‫-ילדון, זה חג המולד.‬
‫מה עוד את רוצה?‬
‫את יכולה לצעוק ולהתעצבן כמה שבא לך,‬
‫את לא נוסעת לאקפולקו עם סוסה.‬ ‫-מה קרה?‬
‫היא נכשלה בשלושה מקצועות‬ ‫ועדיין רוצה לנסוע לאקפולקו.‬
‫יקירתי, זה קרה לכולנו.‬
‫לא. מעולם לא איימו להשעות אותי‬
‫בגלל שרימיתי במבחן.‬ ‫-מה? להשעות?‬
‫לא נדע עד ינואר.‬
‫ינואר? לא! בואו הנה.‬
‫זה חשוב.‬
‫מעגל משפחתי. תתאספו.‬
‫זה חג המולד‬
‫ותראו אותנו.‬
‫אנחנו צועקים זה על זה, אנחנו מתווכחים.‬
‫בחג המולד צריך להיות חברים, לא אויבים.‬
‫ואני רוצה להתנצל, כי…‬
‫לא הייתי חבר שלכם.‬
‫כל כך טוב להתנצל.‬
‫מי הבא בתור?‬ ‫-מה זה?‬
‫אני מסרבת להשתתף.‬ ‫-ילדה, תחזרי הנה.‬
‫אל תשברי את המעגל, זה חשוב.‬
‫אני צריך להיות ניקולאוס הקדוש בחג המולד,‬ ‫אחרת הכישוף לא יוסר.‬
‫הנה זה, הכישוף.‬ ‫אתה אומר את זה מדי שנה. זה לא מצחיק.‬
‫אני לא צוחק, אני רציני.‬
‫זה רק תירוץ בשבילך לקבל את מבוקשך.‬
‫את לא מאמינה לי?‬ ‫-מה? לכישוף?‬
‫את לא מאמינה לי?‬ ‫-בכל שנה?‬
‫את לא מאמינה לי?‬ ‫-לא.‬
‫את לא מאמינה לי. יודעת מה?‬
‫אני יוצא מכאן.‬
‫אעזור לבני האדם, כמו סנטה קלאוס.‬
‫זה מה שעושים בחג המולד. זו רוח חג המולד.‬
‫מי בא איתי?‬ ‫-אף אחד.‬
‫באמת?‬
‫הנה זה.‬
‫- ברגר קינג -‬
‫שלום. שמי טיטו.‬
‫ערב טוב וחג מולד שמח.‬
‫תרצה להזמין?‬
‫כן, טיטו. תן לי 20 ארוחות חג מולד, בבקשה.‬
‫אתה רוצה את הארוחה ב-49 פסו,‬ ‫ב-59 פסו או ב-69 פסו?‬
‫ב-49 פסו.‬
‫זה 980 פסו, בבקשה.‬
‫תרצה לעגל ל-1,000 פסו‬ ‫ולתרום ל"בית האושר"?‬
‫לא.‬
‫לא שמעתי.‬
‫אמרתי לא!‬
‫הלו?‬
‫לא. כבר אמרתי לא.‬
‫כן? הלו?‬
‫כן.‬
‫תודה רבה.‬
‫ילדים עם מוגבלויות מעריכים את זה מאוד.‬
‫שלום. מה שלומך?‬
‫תודה לך על התרומה.‬
‫בבקשה.‬
‫קיבלתי את הכסף שלך.‬
‫כעת אביא לך את ארוחות חג המולד.‬
‫בבקשה. תודה רבה על תרומתך.‬
‫זה יעזור לילדים שסובלים מרעב קיצוני.‬
‫כבר כמה ימים…‬
‫הם לא אכלו כלום.‬
‫בזכות התרומה שלך הם יקנו הרבה אוכל.‬
‫תודה רבה וחג מולד שמח.‬
‫אלו כל ה-20?‬
‫טוב.‬
‫- בית מחסה לילדים -‬
‫נזירה!‬
‫-אני באה.‬
‫ערב טוב.‬
‫הבאתי המבורגרים כדי שתתני לילדים‬ ‫לכבוד חג המולד. ביי.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫- שלוש שנים לאחר מכן -‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אני…‬
‫אסיר את הכישוף.‬
‫חכה רגע, אני חייבת לדבר איתך.‬
‫קיבלתי אישור. בראוליו משקיע בעסק שלי,‬ ‫אני צריכה לפתוח חשבון בנק.‬
‫רגע, מי?‬ ‫-בראוליו.‬
‫מי זה בראוליו?‬
‫בראוליו דה לאון, המשקיע הפרטי שלי.‬
‫ברור, כן. בראוליו.‬
‫פאולה ממש הפתיעה אותי.‬ ‫-למה?‬
‫אולי כדאי שאבטל את זה,‬
‫כדי שיהיה לי זמן להיות איתה‬ ‫ולוודא שהיא תחזור למסלול הנכון. מה לעשות?‬
‫השעו את פאולה מבית הספר?‬
‫מה?‬ ‫-כן, היא הושעתה.‬
‫היא מסתובבת עם שתי בנות שאני לא אוהבת.‬
‫רואה? אמרתי לך מיליון פעם.‬
‫אי אפשר להיות יזמת וגם אימא.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫טוב, תעזור לי להגיע להחלטה.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫אני רוצה לעזור לך להחליט.‬
‫אבל אני לא יכול, כל עוד אני תחת כישוף.‬
‫תרצה קרטיב?‬
‫- קרטיבים טעימים -‬
‫קרטיב?‬
‫אום…‬
‫אתה מרחף עכשיו?‬
‫לא קראת את‬ ‫"הנזיר שמכר את הפרארי שלו"?‬
‫ספר נהדר. אני מת עליו.‬
‫אני לא קורא פילוסופיה זולה.‬
‫אני בשלב הבודהיסטי שלי. עזוב אותי.‬
‫באמת?‬
‫אני בשלב "תסיר כבר את הכישוף שלי."‬
‫הבודהה רוצה שתבין‬
‫שהכישוף הוא כנראה הקארמה שלך.‬
‫קארמה.‬ ‫-קארמה.‬
‫קארמה.‬
‫קארמה? לא, רגע.‬
‫עשיתי את כל מה שביקשת.‬
‫תגיד לי מה חג המולד רוצה ממני‬ ‫ואז נוכל לדבר על קארמה.‬
‫חג המולד רוצה בדיוק את מה שבודהה רוצה.‬
‫בודהה.‬ ‫-בודהה.‬
‫בודהה.‬
‫הם רוצים שתיתן, גם אם אין לך הרבה.‬
‫תראה, לתת הרבה או לתת מעט…‬
‫נתינה היא נתינה.‬
‫-נתינה היא נתינה.‬
‫נתינה היא נתינה.‬
‫כמובן.‬
‫כמו השיר של פיטו פאז.‬
‫לא ידעתי שפיטו הוא בודהיסט.‬
‫כן.‬
‫התלמיד הכי טוב שלי.‬
‫שב, נוכל להמשיך לדבר.‬
‫אום.‬
‫"נתינה היא נתינה‬
‫"לא להתעסק במה שאתה עשוי לקבל בחזרה‬
‫"נתינה היא נתינה‬
‫"לא לומר לאף אחד אם להישאר או ללכת‬
‫"כשהעולם שואל אותך 'למה?'"‬
‫דודה.‬ ‫-מאחו.‬
‫מה?‬ ‫-עכשיו תורך.‬
‫לא, אני אאבד את החוט.‬
‫"אני אומר להם, נתינה היא נתינה"‬
‫כי עשית לי עין רעה.‬
‫"נתינה היא נתינה"‬
‫צ׳ואי.‬ ‫-אני לא משחק.‬
‫תפסיק להתחנן לתשומת לב. קח מתנה.‬
‫אני לא צריך מתנה. אני כמו בודהה, אני נותן.‬
‫"נתינה היא נתינה"‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫- ערב חג המולד בשנה שלאחר מכן -‬
‫למה אתה מתפלל, בן?‬
‫עכשיו אתה דתי? ממתי?‬
‫התחלתי להתפלל‬ ‫כדי שיפסיקו להרביץ לי בבית הספר.‬
‫מה? עדיין מציקים לך?‬
‫גם בבית הספר החדש?‬ ‫-איזה?‬
‫אני מבקש ממך להעביר אותי‬ ‫לבית ספר אחר כבר שנה.‬
‫פיה דיווה?‬
‫אתה רב עכשיו?‬
‫היה לי חבר יהודי‬ ‫ולא יכולנו לצאת אם לא אתגייר.‬
‫אבל אתה לא יהודי. מה אתה עושה פה?‬
‫בשלב הזה אני מוכן לקבל עצות מכל אחד.‬
‫אתה אבוד, נכון?‬
‫כן, אני אבוד בחג המולד שלך.‬
‫בחג המולד שלי?‬ ‫-כן, בחג המולד שלך.‬
‫לא תפתור כלום אם תאשים אחרים.‬
‫מה עליי לעשות? אני אבוד.‬
‫עשינו קארמה, עשינו סנטה קלאוס.‬
‫אני צריך תשובות. מה לעשות?‬
‫כשאנחנו היהודים זקוקים לתשובות,‬
‫אנו קוראים בתנ"ך.‬
‫תתפלל.‬
‫אנו מדברים עם אלוהים באמצעות תפילה.‬ ‫אנו מודים לאלוהים באמצעות תפילה.‬
‫תתפלל, צ'ואי.‬ ‫-ברור, כן.‬
‫להתפלל.‬
‫אני צריך לברך על האוכל?‬ ‫-אם תרצה.‬
‫אצטרך לכרוע ברך בכנסייה?‬
‫זה לא חלק מהמסורת היהודית,‬ ‫אבל אתה יכול אם אתה רוצה.‬
‫מריה הקדושה והחסודה, האל עמך.‬
‫ברוכה את בנשים‬
‫וברוך פרי בטנך, ישוע.‬
‫מריה הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדינו, החוטאים‬
‫עתה ובשעת מותנו.‬ ‫-אמן.‬
‫מריה הקדושה והחסודה, האל עמך.‬
‫ברוכה את בנשים‬
‫וברוך פרי בטנך, ישוע.‬
‫מריה הקדושה, אם האלוהים,‬ ‫התפללי בעדינו, החוטאים…‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫לא.‬
‫- עוד שנה… -‬
‫די כבר עם הסיוט הזה!‬
‫יקירי.‬ ‫-כן?‬
‫המתנות.‬
‫כן, אני בדרך לקניון‬ ‫כדי שיגנבו ממני את כל כספי. ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-רגע, אני רוצה לדבר איתך.‬
‫יקירי, צ'ואי, חכה.‬
‫מה?‬ ‫-אחיך התקשר. הוא מביא שתי בחורות.‬
‫לא אחת, שתיים.‬
‫איפה הדבר הטיפשי ההוא?‬ ‫-ובכן…‬
‫לא תליתי אותו כבר כמה שנים.‬ ‫אמרת שזו שטות מארה"ב, לא יודעת.‬
‫אני יודעת שזה יום ההולדת שלך וחג המולד.‬
‫אל תהיה מריר השנה. כולנו אוהבים אותך.‬
‫בסדר. ביי.‬ ‫-תתעודד.‬
‫- איי מאסטרס -‬
‫ברוך הבא. מה תרצה כדי להיות איי מאסטר?‬
‫קונרדו?‬
‫מר סינפוגוס במשרד שלו. איך אוכל לעזור לך?‬
‫לא. הוא מאחורייך.‬
‫תודה, מרים. אני אעזור לו.‬
‫תודה, מרים.‬
‫סטיב ג'ובס היה ממש מתגאה בך.‬
‫תודה שאמרת את זה.‬
‫לא חשבתי שאראה אותך כאן.‬
‫אני מצטער על איך שזה נגמר בינינו.‬
‫כן, חבל על "אגדות".‬
‫הצטערתי לשמוע על זה.‬
‫כן, זו הייתה מכה קשה.‬
‫אני עדיין חושב שהעסק הזה‬ ‫עשוי להתפתח בעולם הדיגיטלי.‬
‫אין מצב.‬
‫"אגדות" שייך לעבר, מה "דיגיטלי"?‬
‫בוא, תצטרף לאחד השיעורים שלי.‬
‫תהיה איי מאסטר.‬
‫מה? קונרדו, לא.‬
‫אני מבוגר מכדי להיות איי מאסטר. אני…‬
‫אקים עסק חדש‬ ‫או אחכה לראות מה קורה עם דניאלה.‬
‫בראוליו דה לאון הוא המשקיע הפרטי שלה, לא?‬
‫נראה לי.‬ ‫-הוא אליל.‬
‫הוא השקיע בכל זה.‬
‫אנחנו פותחים חנות רביעית.‬
‫ואו. איזה כלב.‬
‫הוא אריה, למען האמת.‬
‫היי.‬
‫אולי תרצה לעבוד איתי?‬
‫באמת?‬
‫תעשה את זה בשבילי?‬
‫ברוח חג המולד.‬
‫קונרדו.‬
‫זה יהיה מדהים.‬
‫תודה.‬
‫ואם תעבוד קשה מאוד,‬
‫תוכל להיות העובד המצטיין… של החודש.‬
‫- העובדת המצטיינת של החודש‬ ‫שרה מ' -‬
‫כיף לראות אותך. באמת.‬
‫אל תשכח להתקשר למרים ולקבוע ריאיון.‬
‫היי, דרך אגב…‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫- עוד אחת… -‬
‫תוציא אותי מכאן!‬
‫לא, יקירי. מה זה "צמחודג"? אין מצב.‬
‫תאכל את זה.‬
‫אבל אימא…‬ ‫-היי, אל תשכח את ה…‬
‫כן, המתנות.‬
‫תראה, אבא.‬ ‫-מה קורה, יקירתי?‬
‫קניתי סוודר חדש.‬
‫איזה יופי.‬
‫נכון?‬ ‫-גם אני צריך להתלבש.‬
‫רגע, אסיר את התווית.‬ ‫-לא, אבא.‬
‫אבא, למה הורדת את התווית?‬
‫למה את צריכה את התווית?‬ ‫-כדי להחזיר אותו.‬
‫להחזיר? חשבתי שאת אוהבת אותו.‬ ‫-אני רוצה לקבל את הכסף בחזרה‬
‫או להחליף אותו במשהו אחר.‬
‫למה?‬
‫ככה זה עובד, אבא.‬
‫מה עובד?‬
‫כולם עושים את זה. מחזירים‬ ‫את הפריט עם התווית ומקבלים החזר כספי.‬
‫שמישהי אחרת תשלם, לא אני. נכון?‬
‫דודה! דוד! חג מולד שמח!‬
‫אחי! תיכנס!‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אימא, אבא. חג מולד שמח.‬ ‫-יום הולדת שמח.‬
‫אחותי הקטנה, את נראית נהדר.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫הפעם באת לבד?‬
‫נמאס להם מהפרצוף החמוץ שלך, צ'ואי.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫- ועוד אחת… -‬
‫מה קרה, בן?‬
‫שוב הבנים מביה"ס.‬
‫מה צריך לקרות כדי שאעבור לבי"ס אחר?‬
‫אני יודע מה אתה צריך. בוא.‬
‫תחליף בגדים. בוא איתי.‬
‫אני שונא דברים כאלו מאז שנפצעתי בקראטה.‬
‫- מועדון אגרוף -‬
‫אל תילחץ.‬
‫אני אכיר לך את האלוף. היי, מה קורה?‬
‫מה קורה, צ'ואי?‬ ‫-מה שלומך, אלוף?‬
‫טוב מאוד, ואתה?‬ ‫-אני קצת מודאג.‬
‫למה? רגע, אני בא.‬
‫בסדר.‬
‫היי, צ'ואי. שלום.‬ ‫-מה נשמע, אלוף?‬
‫הבן שלי סובל מבריונות.‬
‫מה? זה לא ייתכן.‬ ‫-נכון?‬
‫אני אלמד אותך כמה מהלכים טובים.‬
‫תרים ידיים, ככה.‬
‫תזיז מותניים, תרים אגרופים.‬
‫תקשיב לו. תרים אגרופים.‬ ‫-תרים אותם.‬
‫תלמד אותו, אלוף.‬
‫זה להגנה עצמית.‬ ‫-זה מה שאתה רוצה?‬
‫שאלחם עם כולם?‬
‫לא, בן.‬
‫לא, בן. אני רק רוצה שתלמד להגן על עצמך.‬
‫אבא.‬ ‫-מה?‬
‫זה בזבוז זמן.‬ ‫-למה?‬
‫אתה לא מבין.‬
‫מה?‬
‫אתה מסתכל עליי ולא רואה.‬
‫מה אני לא רואה?‬
‫אוסקר!‬
‫תירגע, צ'ואי.‬ ‫לא פותרים כל דבר בלחימה. תירגע.‬
‫- 24 בדצמבר, ערב חג המולד -‬
‫בוקר טוב.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-יום הולדת שמח.‬
‫אין עוגה היום?‬
‫מה את עושה, ארנבת?‬
‫אני רק משלמת מסים.‬
‫איפה אוסקר?‬
‫מה יהיה השנה, אבא?‬
‫נכרע ברך בכנסייה?‬ ‫-מה יש לך?‬
‫מה?‬
‫ממתי את כזו צינית?‬
‫ממי קיבלתי את זה, לדעתך?‬
‫לא, חכי רגע.‬
‫מה קרה לך?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫פעם לא היית ככה.‬ ‫-איך הייתי?‬
‫לא יודע, יקירתי. שונה.‬
‫הבנתי.‬ ‫-כן, שונה. היית ילדה מתוקה.‬
‫עכשיו את מרירה.‬
‫טוב, אלו החיים.‬ ‫-לא, אלו לא החיים.‬
‫אתן יודעות מה?‬
‫זה נגמר היום.‬
‫לא, חכה רגע.‬
‫צ׳ואי! חסוס!‬
‫מה?‬ ‫-אתה שוב הולך?‬
‫מצטער, זה נמשך זמן רב מדי.‬
‫אתה צודק. זה נמשך זמן רב מדי.‬
‫היי, שים לב.‬
‫אל תשב על המתנות. זו עיסת נייר, הן יישברו.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫איזו מין פיה את?‬
‫אני מסוג הפיות שמגיעות‬ ‫כשאתה צריך אותן יותר מכול.‬
‫אני צריך אותך כמו שאני צריך עוד חג מולד.‬
‫אתה צריך שאסיר את הכישוף, צ'ואי.‬
‫אז תעשי את זה.‬
‫אתה יודע מה הכי מכעיס אותי?‬
‫אמרתי לך מה אתה צריך לעשות,‬
‫ואתה עושה הכול מלבד זה.‬
‫על מה את מדברת? עשיתי בדיוק את מה שביקשת…‬
‫בכל התחפושות שלך.‬
‫ראשית, אלו לא תחפושות.‬
‫ככה אני מתלבשת.‬
‫מה עשיתי לך?‬
‫לא עשית לי כלום, אבל מה לגבי המשפחה שלך?‬
‫גנבת את המשפחה שלי ממני.‬
‫לא, בשביל מה אני צריכה אותם?‬
‫הם לא יעבדו בשבילי בתור העוזרים שלי.‬
‫לא, צ'ואי. הרחקת אותם בעצמך לפני הכישוף.‬
‫הכישוף נועד לעזור לך לראות‬ ‫מה יקרה אם לא תשתנה.‬
‫בילית את כל ערבי חג המולד‬
‫בניסיון להסיר את הכישוף‬ ‫במקום לנסות להשתנות.‬
‫לא השתניתי?‬
‫תדמיין שאתה באוניברסיטה,‬
‫והמורה שואל אותך‬
‫איזה ציון מגיע לך, לדעתך.‬
‫כמה היית נותן לעצמך?100?‬
‫אולי לא 100…‬
‫תשעים?‬
‫ובכן…‬
‫שמונים?‬ ‫-טוב, 80.‬
‫תעשה לי טובה.‬
‫שמונים?‬ ‫-כן, לדעתי כן.‬
‫מכיוון שאני המורה, הייתי נותנת לך 50.‬
‫היית נותנת לי ציון נכשל?‬
‫ברור. אתה התלמיד הכי גרוע שהיה לי אי פעם.‬
‫לא, רגע אחד.‬
‫חמישים ו-80,‬
‫זה 130.‬
‫אם מחלקים לשתיים, זה 65.‬
‫עברתי. בקושי, אבל עברתי.‬
‫בסדר. זה הגיוני, אבל…‬
‫לא למדת כלום.‬
‫מה? כן למדתי.‬
‫תוציאי אותי מכאן.‬
‫בסדר. תפסיק לחיות מחדש את חג המולד.‬
‫אבל אתה לא תאהב את זה.‬
‫את מסירה את הכישוף, או…‬
‫או שאת סתם עובדת עליי?‬
‫אתה מוכן?‬
‫טוב.‬
‫תעריך את המשפחה שלך בהווה‬
‫ובעתיד שמצפה לך.‬
‫תיכנס לנעליים של אחרים.‬
‫בסדר.‬
‫חג המולד…‬
‫חג מולד לבן.‬
‫יום של אושר ושמחה.‬
‫אני אשיר גם בחג המולד. היי!‬
‫את שרה?‬
‫תהיה בשקט.‬
‫צפון, דרום, מזרח, מערב.‬
‫תם הזמן.‬
‫אברקדברה ו…‬
‫תודה, פיה דיווה.‬
‫- כבר לא ערב חג המולד -‬
‫שכנים! יחי האהבה!‬
‫אחה"צ טובים.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫איפה האוטו?‬
‫טוב, ארוחת שאריות.‬
‫מונית!‬
‫תודה, סאול.‬
‫תודה.‬ ‫-כל טוב. חג מולד שמח.‬
‫שכנה, חג מולד שמח!‬
‫שכן!‬
‫חג מולד שמח. החיים קצרים, תיהנה!‬
‫"חג מולד שמח"‬
‫חג מולד שמח!‬
‫ארטורו, כמה נחמד!‬
‫מה אתה עושה פה, חסוס?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-דניאלה!‬
‫באתי לארוחת הערב.‬ ‫-דניאלה.‬
‫מה קרה?‬
‫מה?‬
‫יקירתי.‬
‫הסרתי את הכישוף.‬
‫בואי נחגוג.‬
‫לא, צ'ואי. אנחנו חייבים לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫דיברתי עם עו"ד.‬
‫מה?‬
‫החלטתי שאני רוצה להתגרש.‬
‫מה זאת אומרת, להתגרש?‬
‫כלומר…‬
‫פשוט ככה? מהיום למחר?‬
‫זה לא מהיום למחר, חסוס.‬
‫ניסיתי הכול.‬
‫רציתי שזה יצליח, אבל זה לא קרה.‬
‫אבל…‬
‫עכשיו אני כאן.‬
‫התמקדת במה שלא היה לך במקום במה שהיה לך.‬
‫איבדת את הכול.‬
‫זה נגמר.‬
‫אבל…‬
‫דניאלה!‬
‫לא ככה, פיה דיווה.‬
‫מי זה?‬ ‫-צ'ואי, אבא.‬
‫בן!‬ ‫-אבא.‬
‫איזו הפתעה.‬
‫כן.‬
‫ארוחת השאריות בוטלה‬
‫אז באתי לבקר את שני האנשים האהובים עליי.‬
‫שניים?‬
‫מה?‬ ‫-תיכנס.‬
‫צדקת.‬
‫זו באמת הייתה השנה האחרונה שלך.‬
‫הדבר האחרון שאמרתי לה‬ ‫זה שלא אהבתי את רוטב הגבינה שלה.‬
‫לא, זה לא נכון.‬
‫אמרת הרבה יותר מזה.‬
‫כן, אבל…‬
‫למה אתה כל כך סנטימנטלי עכשיו?‬
‫חלף יותר מחודש.‬
‫כן, אבל…‬
‫זה חג המולד הראשון שלנו בלעדיה.‬
‫לא יודע, זה כאילו שהיא מתה…‬
‫כמה פעמים במהלך השנה, אבא.‬
‫נכון.‬
‫אני מרגיש כמוך.‬
‫מדי יום.‬
‫ואו.‬
‫הם אוהבים למכור‬ ‫את הרעיון של המשפחה המאושרת.‬
‫זה לא קיים.‬
‫רק בגלל שאתה כל כך מריר.‬
‫אתה תמיד רב עם האחיות והאח שלך.‬
‫אל תזכיר אפילו את אחי.‬
‫אתה ואימא גידלתם בטלן אמיתי.‬
‫לא נכון.‬
‫כן נכון.‬
‫יותר מזה…‬
‫למה נתתם לו את חלקת האדמה?‬
‫נכסים נועדו לעזור בשעת צרה.‬
‫אתה לא מבין שאחיך היה מרושש לגמרי?‬
‫לא יכולתי לזרוק אותו לרחוב.‬
‫חלקת האדמה נועדה למי שזקוק לה.‬
‫מצבו היה קשה.‬
‫אני לא הבוס שלו, אני אבא שלו.‬
‫גם אני הייתי זקוק לאבא.‬
‫זוכר את כל הפעמים ששכחת את יום ההולדת שלי?‬
‫מה? למה הפרצוף הזה?‬
‫זוכר? כשהייתי בן שש?‬
‫באותו יום כולכם שכחתם את יום ההולדת שלי.‬
‫יום שלם חלף ואף אחד לא זכר.‬
‫כמובן, כשבכיתי בארוחת הערב,‬
‫כולכם נזכרתם לפתע.‬
‫כדי לנחם אותי, נתתם לי את השעון הישן הזה.‬
‫אני לא אוהב אותו.‬
‫אתה אוהב להיות קורבן.‬
‫אם זו הבעיה שלך, בורכת.‬
‫ואם אתה לא אוהב את השעון, אל תענוד אותו.‬
‫- 26 בדצמבר -‬
‫מה קורה, קונרדו?‬
‫איפה אתה? היית אמור להיות כאן בשבע.‬
‫ברוכים הבאים לאיי מאסטרס.‬
‫שלום, מתוקה.‬
‫תאכלי איתי הערב?‬
‫לא, אבא. תתקשר לאחי.‬
‫אחיך לא עונה.‬
‫אז תתקשר לאימא ותשלים אותה.‬
‫סליחה. כמה זה עולה?‬
‫מאה פסו, אדוני.‬
‫אפשר זר אחד?‬
‫בוודאי, זה יפה מאוד.‬
‫- 27 בדצמבר -‬
‫- סילביה אספינוזה‬ ‫מי שהכיר אותך, אהב אותך -‬
‫שלום, אימא.‬
‫הלכת מוקדם מדי.‬
‫סלחי לי.‬
‫כי לא הייתי סבלני כלפייך…‬
‫כי איבדתי את קור הרוח.‬
‫היית אימא נהדרת.‬
‫סלחי לי, כי…‬
‫כן, המשפחה שלי היא חבורה‬ ‫של אוכלי חינם שתמיד רבים זה עם זה, אבל…‬
‫הם גם אוהבים מאוד.‬
‫זכיתי לברכה גדולה.‬
‫הלוואי שהיית כאן, כדי…‬
‫כדי שאוכל את תרנגול ההודו שלך‬ ‫ואת רוטב הגבינה.‬
‫אני מתגעגע אלייך.‬
‫הכול בסדר? השיחה איתך הדאיגה אותי.‬
‫זה נשמע דחוף.‬
‫אני יודע.‬ ‫-בסדר.‬
‫שמע, האמת היא שחשבתי…‬
‫על המריבות ועל ההבדלים בינינו‬
‫ובגלל אימא…‬
‫אני חושב שצריך לתקן את הצוואה‬
‫ואת שטר הבעלות על חלקת האדמה.‬
‫בסדר.‬
‫על מה חשבת?‬
‫שנרשום אותו על שנינו, או…‬
‫רק בשם שלך?‬
‫לא, זה צריך להיות רשום על שמך.‬
‫אתה תנצל אותה טוב יותר.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת.‬
‫- 28 בדצמבר -‬
‫אוי, צ'ואי.‬
‫שלום.‬
‫אני רוצה לדבר עם דניאלה.‬
‫מצטערת, היא ביקשה שלא ניתן לך להיכנס.‬
‫בבקשה, זה חשוב.‬
‫לא אוכל לתת לך להיכנס.‬ ‫-בבקשה תעזרי לי, אני צריך לדבר איתה.‬
‫אני לא יכולה. אמרתי לא.‬
‫בנות, תוכלו לתת לנו דקה, בבקשה?‬
‫תודה.‬
‫אני כאן.‬
‫מה זה?‬
‫זה בשבילך.‬
‫אני תמיד קורא לך "ארנבת".‬
‫נכון. תודה.‬
‫דניאלה, תסלחי לי.‬
‫רק לשנייה, תסלחי לי.‬
‫"תסלחי לי", אלו רק מילים.‬
‫מה אעשה עם זה? שום דבר.‬
‫אני יודע, אבל זה כל מה שיש לי כרגע.‬
‫וגם חרטה עמוקה.‬
‫באמת.‬
‫צ׳ואי.‬
‫נמאס לי.‬
‫נמאס לי לנסות לשכנע אותך ש…‬
‫שאני מסוגלת לעשות משהו.‬
‫תסלחי לי.‬
‫אני כל כך גאה בך ובכל ההישגים שלך.‬
‫אני אוהב שאת מגשימה את החלומות שלך.‬
‫את צודקת לגמרי.‬
‫היה לי הכול…‬
‫ואיבדתי את זה.‬
‫כל מה שאני רוצה, זה…‬
‫לאכול אתכם את ארוחת הערב.‬
‫לאכול את ארוחת חג המולד ביחד.‬
‫אתה? אתה רוצה ארוחת חג מולד?‬
‫כן.‬
‫אוסקר לא ירצה.‬
‫למה לא?‬
‫אחרי הסצנה שעשית כשהוא יצא מהארון?‬
‫אני בספק.‬ ‫לא פלא שהוא לא התקשר אליך ביום הולדתך.‬
‫את יודעת איפה הוא?‬
‫בן!‬
‫אוסקר.‬
‫אני צריך לדבר איתך, בן.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫רציתי להתנצל, בן.‬
‫להתנצל על מה?‬
‫להתנצל על הכול.‬
‫לא, אבא.‬
‫אתה צריך להתאמץ יותר.‬
‫להתנצל על מה?‬
‫שמעתי שלא הגבתי יפה‬ ‫כשסיפרת לי את מה שסיפרת לי.‬
‫שמעת?‬
‫מה סיפרתי לך?‬
‫סלח לי, בן.‬
‫לא הגבתי יפה…‬
‫כשאמרת לי שאתה גיי.‬
‫ושאתה עובר לגור עם החבר שלך.‬ ‫-אבא.‬
‫רצית לקחת אותי למועדון חשפנות.‬
‫ואז בכית באמצע המסעדה.‬
‫למה אתה מספר לי במסעדה?‬ ‫-כדי שלא תעשה סצנה!‬
‫אבל היית צריך לדעת, אתה מכיר אותי.‬
‫זאת ההתנצלות שלך?‬ ‫-לא.‬
‫כלומר, כן.‬
‫במשך‬
‫חיים שלמים…‬
‫ניסית להפוך אותי למשהו שאני לא.‬
‫התמקדת בכל מה שחסר בי.‬
‫לכן אני כאן, בן.‬
‫כדי לומר שאני רואה אותך.‬
‫אני מעריך את מי שאתה.‬
‫אני אוהב אותך, בן.‬
‫תסלח לי.‬
‫מה אתה עושה? לא, חכה. בן!‬
‫בן!‬
‫אני מצטער, בן.‬
‫גם אני אוהב אותך, אבא.‬
‫תכיר את טומי.‬
‫שלום, חמי.‬
‫נעים מאוד, טומי.‬
‫טוב,, אני רוצה ארוחת חג מולד.‬
‫למה אתם פה?‬
‫אנו מכינים ארוחה לחג המולד.‬
‫על מה אתה מדבר? חג המולד נגמר.‬
‫אני יודע, אבל אנחנו רוצים לחגוג איתך.‬
‫תודה, באמת. אבל…‬
‫אני לא רעבה ואין לי חשק.‬
‫זו בדיוק הסיבה, יקירתי.‬
‫תראי, כולנו כאן.‬
‫לא משנה מה יקרה, תמיד נהיה משפחה.‬
‫בואי, תצטרפי אלינו לארוחת הערב.‬
‫בואי.‬
‫זה ברגע האחרון, אבל…‬
‫אני רוצה לומר כמה מילים.‬
‫ולהרים כוסית‬
‫לכבוד היותנו כאן, ב…‬
‫ארוחת חג המולד‬
‫שרציתי כל כך. טוב,‬
‫אני יודע שחג המולד חלף, אבל תודה.‬
‫תודה אבא, אח…‬
‫על שהצטרפתם אלינו.‬
‫ולכולם, על שאפשרתם את הארוחה הזו. תודה.‬
‫לחיים.‬
‫על שהצטרפתם אלינו.‬
‫ולכולם, על שאפשרתם את הארוחה הזו.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫טומי, ברוך הבא.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא עשה את זה!‬ ‫-הוא עשה את זה!‬
‫היא מסתכלת עלינו מגן העדן.‬
‫הוא עשה את זה!‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-הוא עשה את זה!‬
‫בואו נראה.‬
‫סוף כל סוף! אתם מוכנים?‬
‫כן!‬
‫אני כל כך מתגעגע לאימא.‬
‫בתיאבון, אבא.‬
‫מה זה?‬
‫מה?‬ ‫-היום ה-28 בחודש.‬
‫ואו.‬
‫אבא.‬
‫אפשר לשנות את המכתב שלי לסנטה קלאוס?‬
‫נו, בבקשה, אבא.‬
‫כן, יקירתי.‬
‫שמעתי אותך.‬
‫כמובן שנוכל לשנות אותו.‬
‫גם אני רוצה לשנות את שלי.‬
‫באמת, אלוף?‬
‫ילדים, אני מקווה‬ ‫שאיחלתם לאבא יום הולדת שמח.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫- אני אוהבת אותך כל כך, ילד יום הולדת! -‬
‫פעם חבר אמר לי ליהנות מפירורי החיים.‬
‫אני לא יודע אם זה היה‬ ‫לפני כמה ימים או כמה שנים.‬
‫הייתי שונה אז.‬
‫מה קורה?‬ ‫-יש לך קצת כסף?‬
‫קצת כסף?‬ ‫-כן.‬
‫מה לגבי עבודה?‬
‫אתה יודע לנקות חלונות? תיכנס.‬ ‫-טוב.‬
‫- מזכרות מהאגדות -‬
‫לא הערכתי את האנשים‬ ‫שאוהבים אותי ומתמודדים איתי.‬
‫רוצה להיות השותף העסקי שלי?‬
‫שותף עסקי?‬ ‫-שותף!‬
‫חשבתי שחג המולד הוא שקר.‬
‫כי כולם מלאים באהבה ובעליזות…‬
‫ושוכחים מזה למחרת.‬
‫צ'יז ויז!‬
‫אם למדתי משהו…‬
‫חג המולד עצמו הוא לא הדבר היחידי שחשוב.‬
‫הימים שבאים אחריו חשובים אף הם.‬
‫אני יודע מה זה לחיות באדישות מוחלטת.‬
‫אני לא ממליץ על זה.‬
‫חג המולד הוא הזמן‬
‫לחבק את אלו שקרובים אלינו‬
‫ולזכור את אלו שרחוקים מאיתנו.‬
‫ואף על פי השטויות ששמעתם אותי אומר קודם…‬
‫העולם הוא מקום של טוב לב.‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫אבל בוודאי כבר ידעתם את זה.‬
‫לאן אתם הולכים?‬
‫לארוחת השאריות.‬ ‫-אפשר לבוא?‬
‫באמת?‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬