Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
GRÓNSKO DLE NEJNOVĚJŠÍCH ZDROJŮ 1905
PEARYHO ZEMĚ
Něco tam je!
Ivere, běž za nimi.
Běž se podívat, co to je. Dej mi lucernu.
To je kapitán!
Našli jste to, pane?
Pomozte Jørgensenovi. Má zmrzlé nohy.
Tak pojď.
- Holm je na cestě. - Rychle, Ungere. Přines vodu.
Jørgensene, zvedni hlavu.
- Ungere, pospěš si s tou vodou. - Už jdu!
- Zvedni ji. Opatrně. - To nic. Máme tě.
- Máme tě. - Jen klid, Jørgensene.
Ungere, vodu.
- Dělej! - Už jdu.
Podrž to. Jen klid, Jørgensene.
- Máte whisky? - Jo. Dejte mu napít.
Tu máš.
- Tak jo. - Počkejte.
Vezmu to.
Ivere, podrž ho, no tak.
Jørgensene, dýchej. Dýchej zhluboka.
Pusťte se do toho.
Tak jo.
- Držte ho. - Raz, dva, tři.
PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
ŠTĚDRÝ VEČER 1909 SEVEROVÝCHODNÍ GRÓNSKO
Tak.
- Díky. - Dobré?
Ano. Voní tu Vánoce.
Raz, dva, tři.
- Kdo má hlad? - Všichni.
- Umírám hlady. - Taky.
Jdeme na to.
- Skvělé. - Konečně.
Jsme na tebe pyšní, sluníčko.
- Bylo načase přiložit ruku k dílu. - Díky.
- Hezké. - Pánové, věnujte mi pozornost.
- A je po párty. - Ticho, Poulsene.
- Pozvedněte všichni sklenky… - Samozřejmě.
na…
na naše blízké doma,
na muže, co položili životy
při průzkumu neznámých končin našeho království.
Na expedici Danmark.
A na vás,
kdo se mnou plníte jejich misi.
Skål.
Jsme v půli cesty.
Naše dlouhé pátrání nevyšlo podle plánu.
Jørgensen může vyprávět.
Jak jsme očekávali,
bylo těžké po zmizelé expedici najít nějaké stopy.
Nicméně,
našli jsme tohle.
Deník jednoho z mužů.
A mapu,
která zřejmě ukazuje polohu
mohyly,
kde Mylius-Erichsen zanechal své poslední záznamy o té neznámé zemi.
Co je to mohyla?
Mohyla je hromada kamení, která je vidět z dálky.
Takže se pokusím o další výpravu.
Cože?
Další?
Tentokrát dál, přes ledovec.
Vyzvednout poznatky, které tam zanechali.
My nejedeme domů?
Proto jsme tady, hoši.
Bez nich by byl sever Grónska ztracen,
zabrán Američany.
Ale Jørgensen je mimo hru
a sám to nezvládnu,
takže se jednomu šťastlivci naskýtá životní příležitost.
Potřebuji dobrovolníka, který půjde se mnou.
Už se někdo přihlásil?
Děláš si legraci?
Jørgensen přišel o prsty.
Nejsi na řadě ty, Laube?
Sklapni, Poulsene. Někteří máme rodinu.
Proč s ním nikdo nechcete jít?
Viděl jsi tu mapu.
Je to jako jít z Moskvy do Říma hledat hromadu kamenů.
A navíc s kapitánem.
Iver ho dobře zná.
Znal ho naskrz, než se k nám přidal, ne?
Četl jsem o něm,
ale to všichni, ne?
Ne každý je nadšenec, Ivere Iversene.
Ne každý umí číst. Že, Ungere?
Přečti si tohle!
Tak pojď!
Kapitáne.
Chtěl jsem…
se vás zeptat…
Nevím, kolik dobrovolníků už máte…
Ani jednoho.
Snažím se říct…
že jsem v podstatě bez práce.
Dokud tu budeme kotvit, motor není potřeba.
Rád bych šel s vámi, pokud mě vezmete.
S puškou to umím a učím se kočírovat psy.
Moc rád bych šel, kapitáne.
Zvážím to. Díky, Iversene.
Díky, kapitáne.
Poulsene, podej mi ty postroje.
- Co dělá Iversen? - Pojď.
- Asi potřebuje pomoc. - Zůstaň.
Hej!
Všichni tu zůstaňte, ano?
Tak jo.
Hej!
Stát!
Čekej!
- Promluvte s ním. - Hej!
Ukaž, já ti pomůžu.
Iversene, psi pro tebe pracují.
Uvědom si to.
Na ledu může na začátku každý pes táhnout padesát kilo.
Když se těch padesát kilo sní,
ten pes se stane nadbytečným.
Pak toho nejhoršího zastřelíš
a zkrmíš ho ostatním.
Takže, Iversene, nedělej si z nich kamarády.
Víte, že se Iversen přihlásil.
- Ano, pane. - Jaké o něm máte mínění?
- O Iversenovi? - Ano.
Je to dobrý kluk.
Velmi statečný.
Silná povaha.
Viděl jsi ho se psy?
Zjevně na tom musí ještě zapracovat.
Ale myslíte, že to dokáže?
Myslím, že ano, pane.
To je vše.
Nebuď směšný.
Musí být příliš těžká.
Říkám, že je nepotopitelná.
Už je stála milion dolarů.
Má kombinované turbíny a pístové motory
zaručující rychlost 21 uzlů.
Přeloží mi to někdo?
- Co to plácáš, Ivere? - Alabama ti není dost dobrá?
S tímhle začneš před kapitánem
a on tě střelí do hlavy.
Většinou říkám, že Poulsen mele kraviny,
ale tentokrát musím souhlasit. Lepší nemluvit.
Kapitán není tak zlý.
Musím říct, Ivere, že ses asi zbláznil.
Co víš o tažných saních a přežití na ledu při mínus 40?
A o ledních medvědech a dalších hrůzách tam venku.
Myslím, že Iver má ty psy už pod celkem kontrolou.
Ještě můžeš změnit názor.
Tohle je má třetí expedice a pořád ty čokly nesnáším.
Být ještě víc zparchantělí, byly by to sendviče.
Ale no tak. Jsou úžasní.
Jak se naučíš věřit vůdčímu psovi, všechno do sebe zapadne.
Můj Bjørn má ostatní pod kontrolou.
Všechno oddře sám.
Hele, Iver má nového oblíbence Bjørna!
Mám pocit, že jsem vás zklamal.
Musíte se dát dohromady.
Krom toho, přihlásil se Iversen.
Copak?
Je to mechanik.
Ani by tu nebyl, kdyby nám v Reykjavíku neselhal motor.
Jen se mi postarej o Alabamu.
Musím to říct.
Už nejste žádný mladík.
Riskujete život.
- I ten Iversenův. - Vy chcete, abych to vzdal?
Zkusili jsme to.
Snažili jsme se.
Nesmysl.
A co Naja?
Myslíte, že na vás bude čekat?
- Nemusíte si nic dokazovat. - Tady nejde o mě.
Pověření výboru znělo jasně.
Moře rozmrzne v červenci.
Jestli se nevrátíme do srpna, než zas zamrzne, odplujte.
- V podstatě na to budete sám. - To je rozkaz.
Iversen je nejlepší, nebo spíš jediný, muž ochotný jít.
Respektuji vaše obavy, ale zítra vyrazíme.
Dobře, kapitáne.
PEARYHO ZEMĚ FJORD NEZÁVISLOSTI
EXPEDICI DANMARK POSTIHLA KATASTROFA
VELITEL MYLIUS-ERICHSEN A DVA MUŽI MRTVÍ TĚLA NAVŽDY ZTRACENA
DEN 1 BŘEZEN 1910
Ivere, stoupni si blíž ke kapitánovi.
Jo, to je ono.
Tři, dva, jedna.
Výborně.
Díky.
- Hodně štěstí. - Díky.
Díky.
Uvidíme se v srpnu.
Opatrujte se, hoši!
Vy taky, kapitáne.
Hodně štěstí.
Díky, Jørgensene. Díky.
Hodně štěstí, kapitáne.
Do toho, hoši!
Hodně štěstí, Ivere!
Bude ho potřebovat.
Iversene!
Za mě.
Do toho, Bjørne!
Do toho, hoši!
Panebože.
- Pokusíme se vylézt nahoru? - Vždycky to nějak jde.
Jde o to najít nejrychlejší trasu.
Vsadím se, že rychle to jde i dolů.
Proto se musíš pořád soustředit.
Musíme se dostat přes.
Šup.
Raz, dva, tři, tah.
Raz, dva, tři.
Zaber!
A je to.
Je to tu jako na Měsíci.
Kolik kubických metrů ledu to asi je?
Musí to být nejmíň dva miliony, ne?
Hlavně se dívej, kam šlapeš.
Iversene, odpřáhneme.
Čtu ten článek, co jste napsal
o expedici Danmark.
Je to úžasné, že?
Jsem tu s vámi a čtu váš příběh.
Velmi zajímavé.
Měli tolik vybavení, že? Dokonce i automobil.
Představte si to! Jet přes ledovec.
Je to směšné.
Co to bylo za auto, kapitáne? Byl to…
Crossley?
Kolik měl motor koňských sil, nevzpomenete si?
Asi tak čtyři až osm?
Kapitáne.
Kapitáne, to je můj vůdčí pes, Bjørn.
Asi by chtěl za námi do stanu. Nevadilo by to?
DEN 26
Není divu, že se tu ztratili.
Ne.
Úplně sami,
úplně sami,
na ledu.
Úplně sami,
úplně sami,
na ledu.
Nikde nikdo,
nikdo v dohledu,
jen já a Ejnar
na ledu!
Kapitáne, chtěl jsem se zeptat,
co se podle vás doopravdy stalo
s expedicí Danmark?
S Myliusem-Erichsenem?
Někdy je lepší moc nepřemýšlet.
Znal jste ho dobře?
Byl to můj blízký přítel.
Dobrý průzkumník.
Ale nevěděl, kdy je čas to vzdát.
Našli jsme jen jedno tělo.
Inuita Brønlunda.
Ta další dvě se ztratila v ledu.
Představte si takhle umřít.
Sám, tady.
Jeho poslední slova v deníku a mapa jsou vším, co po něm zůstalo.
Člověk si nemyslí, že to nezvládne.
Vždycky věří, že to vyjde.
Ahoj, Bjørne.
Promiň, žes musel být venku.
Kapitán tě uvnitř nechce, když tak kňučíš.
Víš?
Jo.
- Kapitáne, teď jsem to tam dal. - Něco vám ukážu.
Inuitské kouzlo.
To dělají na Aljašce, když chtějí jet rychle.
Vidíte?
Jen tenká vrstvička ledu.
Jedem, kluci!
- Iversene! - Jo?
- Vidíte ty mraky, cirry, na severu? - Ne, kapitáne.
Vidím jen sluníčko!
Iversene!
Psi cítí zemi! Zpomalte!
Iversene, zastavte!
Stát!
Opatrně.
Tak jo.
- Slez dolů. - Dobře.
Sakra.
Vidím ho! Je to Bjørn.
Chyťte se lana.
Dobře.
Vytáhnu ho.
Jste v pořádku?
Vylezte! Vytáhneme saně.
Psa tam nechte!
Vytáhnu ho. Počkejte!
Ne!
Podle mých výpočtů
jsem nás připravil o žrádlo pro psy na dva týdny,
přišli jsme o půlku čaje a jednu plechovku parafínu.
- A Bjørna, kapitáne. - Je to jen pes, Iversene.
Vzít vás s sebou bylo riskantní,
ale myslel jsem, že z námořnictva
budete umět poslouchat rozkazy.
Omlouvám se, kapitáne.
Aspoň že zítra už budeme mimo ledovec.
Běžte!
Ukaž.
Jdeme! Teď!
Jdeme!
To je ono.
DEN 48
Kapitáne,
můžu vám položit osobní otázku?
Do toho.
Proč tohle děláte?
Proč v tom pokračujete,
na takovýchhle místech?
Jste pořád sám,
riskujete život.
Nemáte…
Doma na vás nikdo nečeká?
Při naší práci…
musíš cestovat nalehko.
Nemůžeš být myšlenkami 3 000 kilometrů odsud.
Tak proč to děláte?
Proč vůbec někdo něco dělá? Proč jsi mechanik?
Byl jsem v tom dobrý. Opravoval jsem motory.
Přesně tak.
Co ti řekli, když ses k nám přidal v Reykjavíku?
Vím, že to nějak souvisí s Američany
a jejich nárokem na nějaké území.
Ale upřímně, kapitáne,
byl jsem nadšený, že vyrazím do Grónska s vámi
a přidám se ke skutečné výpravě.
Jde o neznámé území, Iversene.
Američané tvrdí,
že horní část Grónska odděluje
od zbytku země kanál,
ale nikdo to neprokázal.
Je to důležité.
Aha.
Možná budeš slavný, Iversene.
Já, slavný? Představte si mě středem pozornosti dam.
Zas tak nepředbíhej.
Teď musíme tu zatracenou věc najít.
PEARYHO KANÁL PEARYHO ZEMĚ
Jak se jmenuješ?
Co je to?
Našel jsem je na lodi.
Aha.
Člověk zapomíná, že?
Tahle vypadá hezky.
Laskavě a pozorně.
- Slečna Zalíbená. - Tys ji pojmenoval?
Jo.
- Slečna Zalíbená. - Co je to za jméno?
- A co tahle? - Ta malá usměvavá?
To je slečna Sluníčková.
- Smála by se mým vtipům. - Smála by se tomu jménu.
Zaujala vás nějaká, kapitáne?
Tahle se mi líbí.
Má jméno?
Ještě ne.
Budu jí říkat Naja.
Jo. To je Naja.
Tak dobře.
Pokud nikdo z přítomných neví o žádné překážce,
vy a Naja budete od dnešního dne spolu.
Amen.
Dělejte!
- Máte to? - Mám.
To je ono.
MYLIUSŮV DENÍK?
No tak.
Tak co?
Nic.
Žádný život. Neviděl jsem ani ptáčka.
Došlo i jídlo pro psy.
- Co jste s tím udělal? - Cože?
S tímhle.
- Nic… - Musel jste s tím něco provést.
Nefunguje to. Jste snad naprostý idiot?
- Bez toho jsme v prdeli. - Kapitáne…
Sprav to.
Bez primusu jsme mrtví, chápete to?
- Chápete? - Podáte mi konvici, kapitáne?
Odteď musíme přejít na poloviční příděly.
Přebalte si saně.
Dělejte, Iversene!
DEN 84
Musíme provést drobnou…
korekci kurzu.
- Kapitáne. - Ano, Iversene?
Tak mluvte.
Došly nám zásoby.
Existuje nějaký bod, kdy možná…
Kdy co?
- Přijmeme, že… - Přijmeme porážku, Iversene?
Chcete to vzdát?
Je to moc těžké?
Stýská se vám?
Ne, kapitáne. Já…
Máme mapu. Najdeme to.
Ale ne tím, že o tom budeme mluvit.
Ano, ale…
A do srpna se vrátíme na Alabamu.
Redukujeme na jedny saně.
Iversene.
Iversene, podívejte.
Co?
To je mohyla.
Asi máte pravdu!
Kapitáne, byli tady.
Byli tady, kapitáne!
Tohle je tábor.
Pemikan.
- A hovězí polévka. - Počkejte.
8. srpna 1907.
„Nemáme už jídlo pro sebe ani pro psy.
Musíme odsud odejít a zkusit se dostat na pobřeží,
kde je zvěř,
abychom se zvládli vrátit 900 kilometrů k lodi.“
Neměli jídlo, kapitáne, ale tohle nechali.
„Zjistili jsme a necháváme zde důkaz,
že Pearyho kanál neexistuje.
Námořní útes je spojen s Heilprinovou zemí.
Naše práce je téměř u konce.
Snad se k lodi dostaneme do konce září,
se psy či bez nich.
Poručík Mylius-Erichsen,
vůdce expedice Danmark do Severovýchodního Grónska.
Robert Peary a Američané se mýlili.
A je to.
Pro to jsme přišli.
Je to krásné, že?
Nádhera.
Nechápu, proč je to tak důležité,
ale vidět vás se smát, kapitáne…
Grónsko je jedno.
USA nemají nárok.
Dánsko vám jednou poděkuje, Ivere Iversene.
Je čas to oslavit. Dejte vařit tu polévku.
Můžeme se vrátit domů, Iversene.
Jako jít z Říma do Moskvy hledat hromadu kamenů.
Prosím?
To říkali kluci na lodi.
No, teď jim ukážete.
Domů na Alabamu.
A pak doopravdy domů.
DEN 132
Myslíte, že můžeme sníst játra?
Zbytek je jen kůže a kosti.
Nebudou jedovatá?
Protože umřel vyčerpáním?
Neměli bychom riskovat.
Ale jak je to s tou
stříbrnou lžičkou v čemkoli jedovatém?
Změní barvu.
Přesně tak.
Škoda, že nemáme žádné stříbro.
Vy máte stříbro?
Mám.
Co?
Co je?
Říkal jste, že doma nikoho nemáte.
Že cestujete nalehko.
Byl to dárek.
Dobrá, jdeme na to.
Jak má vypadat?
- Nevzpomínám si. - Taky si to nepamatuju.
Mělo by být zelené?
Když je v tom jed?
Myslím, že ano.
Mohlo by to tak být.
- Není to zelené. - Je to spíš hnědé než zelené.
Určitě to není zelené.
Sakra!
Zatracení psi!
Sakra.
Kapitáne!
Podejte mi ruku!
Je to v pořádku.
Mám vás.
To nic.
Nemůžu uvěřit, že tohle jediné je roztržené.
Tak.
A je to.
Je vám teplo, kapitáne?
Takhle přijít o dva psy…
To byla naše šance.
- Co? - Ten medvěd.
Přesně jako my.
Hladový po mase.
Chybí mi.
Kdo?
Ženy.
Já taky.
Tak to nemyslím.
Jejich společnost, ženská společnost.
Jsou jiné, že? Jejich hlasy, jejich vůně.
Mně chybí jejich smích.
Když mi bylo 16, než jsem narukoval k námořnictvu,
se mě dědeček zeptal, jestli s ním v Kodani zajdu do přístavu.
Já myslel, že se podíváme na lodě, tak jsem šel,
sbalil jsem nám oběma i oběd,
ale on měl jiné plány.
Chtěl se ujistit, že jsem připraven vyplout
a jeho slovy „být mužem“.
Takže mě vzal do vykřičené čtvrti,
abych poznal co a jak
a nebylo mi trapně na cestách.
Tak jsem do toho šel.
Skončil jsem s jedou starší ženou.
Musím přiznat,
že mi rozšířila obzory.
Když bylo 16 mně,
táta mě vzal do nemocnice
na oddělení pohlavních chorob,
abych viděl, jak strašlivé následky takové chování má.
Bylo to nechutné.
Kapitáne?
Co to děláte?
Kapitáne, přestaňte.
Co to děláte? Přestaňte.
Co to děláte?
Musíme jít nalehko, abychom to zvládli.
Zbavíme se všeho, co není životně důležité.
K lodi je to ještě 300 kilometrů.
DEN 164
Musíme to přejít.
Cože?
- Proč to nemůžeme obejít? - Na to není čas.
Musíme postavit mohylu.
Vy myslíte, že to nezvládneme?
Kdyby ne, vše by bylo ztraceno.
Když uložíme důkazy a naše deníky do mohyly,
aspoň je někdo najde.
Tak.
Iversene.
Zvládneme to.
Tohle se stalo Myliusi-Erichsenovi, že?
Jdeme.
Co se děje?
Ale nic.
Jen si musím si na chvilku lehnout.
Vstávejte. No tak.
Dělejte. Vstaňte.
Vstaňte.
Hele.
To je Alabama!
- Jsme zpět! - Jsme zpět!
Jsme zpátky!
Poutníci jsou zpátky!
Zvoňte!
- Je na souši. - Co?
Ten stěžeň je na souši.
Ale kde je moje loď?
Já nevím.
Postavili z částí lodi boudu.
Haló?
- Haló? - Haló?
Ne, nechali nás tady!
Ne!
Prostě jste odpluli?
Neměli jsme na výběr, pane. Alabama byla rozdrcena ledem.
Museli jsme odejít, jak byla možnost.
Nechali jsme tam jídlo alespoň na rok.
- Modleme se, aby se dostali zpět. - Chtějí víc než modlitby.
Žádáte vládu, aby financovala další pokus o záchranu. Je tomu tak?
Poručíku Laube, to nebyla vaše první návštěva Arktidy, že?
Ne, pane. Byla má čtvrtá.
A poručíka Jørgensena?
Také má čtvrtá.
A kdo je ten Iver Iversen?
Náš mechanik, pane.
Jeho jméno není na původním seznamu.
Ne. Nalodil se na Alabamu v Reykjavíku.
A jak je možné, že pro druhou výpravu na saních
byl jako Mikkelsenův doprovod zvolen mechanik?
Dobrovolně se přihlásil.
Přihlásil se.
Měl nějaké zkušenosti s průzkumem Arktidy?
Ne, pane.
Byl na Arktidě poprvé.
Takže tři muži mrtví napoprvé a další dva během pokusu o záchranu.
- Ale pane, neexistuje důkaz, že… - Důkaz! Nikdo domů nedoveze důkaz.
Oba jste věděli, že šance na úspěch jsou minimální.
O to menší, když dovolíte nezkušenému zelenáči
dobrovolně si zvolit předčasnou smrt.
Nemám, jak obhájit nové výdaje na další neplodnou misi.
Pane ministře, nechceme plýtvat vládními zdroji.
Pane!
Nás zachránil velrybář.
Třeba bychom mohli vypsat odměnu.
Děkuji vám, poručíku.
DEN 242
Bude to dobré.
Opravdu?
Nějaká loď připluje.
- Nemůžu uvěřit, že nás opustili. - Přesně.
Jak se odsud dostali?
Vyzvedla je loď, co plula kolem.
To samé se stane i nám.
A když ne?
Ale ano.
Myslí si, že jsme mrtví.
Nikdo si nemyslí, že jsme mrtví.
Napřesrok koncem léta
připluje loď.
Máte tu pohlednici?
Představte si, kdyby nás viděly.
Asi dobře, že nevidí.
Co byste dělal,
kdyby se k nám najednou po tom led blížila nějaká dívka?
To se nestane.
To ne, ale kdyby ano?
Ale jak?
Nevím.
Třeba přiletěla balónem.
Jako Salomon Andrée.
To je ten, co zmizel?
Setkal jsem se s ním.
Bylo mi 15.
Šel jsem pěšky z Kodaně do Göteborgu, abych ho viděl.
Měl letět balónem na severní pól.
Chtěl jsem se k němu přidat.
V patnácti?
Vsadím se, že z vás byl nadšený.
Vysvětlil mi, že jsem moc mladý,
a pak mi zaplatil vlak zpátky do Kodaně.
Asi mi svým způsobem
zachránil život.
Hele, co jsem našel.
- Ale je rozbitý. - Škoda.
Ano.
A je to.
Ivere.
Ano?
Musíme se vrátit.
K mohyle.
Vyzvednout deníky a důkaz.
Jestli ho najde medvěd…
- Neměli jsme ho tam nechávat. - Hned teď?
Musíme se vrátit sem, než zase rozmrzne moře.
Vážně?
- Kapitáne. - Ano?
- Neměli bychom tu nechat vzkaz? - Ne, Ivere.
Jak jsem říkal, vrátíme se, než roztaje led.
Ano, ale je to 300 kilometrů tam a 300 zpět.
Pro lásku boží, můžeme už vyrazit?
Dejme tomu, že je to pravda.
Není to pravda.
Ale kdyby byla.
Není.
Na každém snu prý něco je.
Už kvůli vám doufám, že na mých snech nic není.
Nemohl bych se vrátit.
Představte si návrat do Kodaně.
„Jste zpátky!
Skvělá práce. Kde je ten důkaz?
Mrzí nás to, pane. Sežral nám ho medvěd.“
To by byla ostuda.
DEN 439
Ne.
Sakra. To ne.
Ne!
Co si myslíte, že to bylo?
- Já nevím. - Ne?
Nevím.
Medvěd.
Jo.
Říká se, že na každém snu něco je, Iversene.
V každém snu je prý pravda.
Vidíte to?
To je…
Ne, to nemůže být.
Nebo ano, kapitáne? To je…
To je to auto?
Expedice Danmark?
Je to Crossley!
To je absurdní.
Je to Crossley.
DEN 471
- Pozor na ten kámen. - Jo.
Kapitáne.
- Co? - Kapitáne, někdo tu je.
Haló?
„23. července 1911.“
Hledáme…
Ejnara Mikkelsena.
Beze stopy.“
Joseph Motzfeldt.
Bergen“.
Mohlo to být horší.
Do toho, řekněte to.
Co?
Jen říkám, že to mohlo být horší.
Co mohlo být horší?
Jen říkám…
- Kdybychom… - Nechytračte, Ivere.
Já vím, co chcete říct.
Ano, měli jsme tu nechat ten blbej vzkaz!
Pane ministře, když námořník našel boudu, byla zabedněná.
Tak jsme ji nenechali. Někdo tam byl.
Ano, ta bouda.
Můžeme si promluvit za chůze?
- Jistě. Vím, jak jste zaneprázdněný. - Zaneprázdněný?
Díky. Zdá se, že se celý národ dal na žebrotu.
Pak je tu problém s Grónskem.
Musíme přesvědčit vlastní lidi,
že se stále vyplatí finančně udržovat ty ubohé kolonie,
což tak vůbec není,
a snažit se přesvědčit zbytek světa,
že nad nimi stále máme nějakou kontrolu.
Máte bolesti?
To zvládnu.
Dobře.
Tak k té Mikkelsenově záchraně.
Samozřejmě si vážíme jeho práce a chápeme její důležitost.
Američané jsou zoufalí.
Všude zapichují do ledu své vlaječky
a ten zatracený Peary si nárokuje severní pól.
To nejde. Je to absurdní.
Jsem si jistý, že kapitán našel důkazy.
Ale nevíte to jistě, že ne?
Ani nevíte, do které části té obří země vyslat záchrannou výpravu.
- Vím, že je to pro vás těžké. - Další rok nepřežijí.
Když tam nedostaneme loď, než led příští léto zamrzne,
zlomíme hůl nejen nad nimi, ale i nad Grónskem.
Už jsme nabídli velkorysou odměnu.
Víc udělat nemůžu.
Je mi líto, poručíku.
Čas vypršel.
- Udělal byste to, kapitáne? - Upřímně, nevím.
- To vám není podobné. - Co?
Že nemáte názor.
Můžeme to nechat být?
Je to…
ponuré téma.
Tohle jsou naše první Vánoce tady v boudě?
Druhé.
Druhé?
Ano, druhé v boudě.
Třetí v Grónsku.
- Veselé Vánoce, Ivere. - Veselé Vánoce, kapitáne.
Řeknu vám, vím jistě,
že kdybyste ještě měl ruce, nemohl bych…
Nebo alespoň prsty.
Nerad o tom mluvím nebo přemýšlím,
ale podle mě ruce odlišují lidi od zvířat.
Právě rukama dokážeme dělat to, co zvířata neumí.
A kdyby mi před smrtí usekli ruce?
Bez rukou?
Jo… To bych vás s radostí snědl.
Můžu jen říct…
Tak…
Na naději.
DEN 793
V pořádku, kapitáne?
Tady!
Hej!
To nic.
Najo?
Moc se mi po tobě stýskalo.
Mně taky.
Kapitáne, je tu zima. Pojďte zpátky dovnitř.
Jste v pořádku?
Kapitáne, vy máte…
No jo.
Parchant otravná.
Stálo to za to?
Tohle jsi chtěl?
Ještě je čas, že?
Na loď?
Ano.
Aby někdo dorazil.
Led ještě není úplně neprůchodný, ne?
Stejně se podívám.
Voda je uvařená.
Mám o něj strach.
Zdá se v pořádku.
Všichni se zdáme v pořádku.
Ale uvnitř…
není, jaký býval.
Myslím, že to těžce nese.
Zřejmě mě viní z toho,
že jsme zmeškali loď.
Musíme na něj dávat pozor,
aby toho na něj nebylo moc.
- Věříte na duchy, kapitáne? - Na duchy?
Jako že mrtví jsou mezi námi?
Nebuďte hloupý.
Potkal jsem svého dědečka.
Dědečka?
Tady?
Ne. Na kopci.
Jak myslíte, že jste ho potkal?
Cítil jste jeho přítomnost?
Ne.
Nevím jistě.
Myslím, že možná zemřel,
zatímco jsme tady.
Nemusí to nutně znamenat, že je mrtvý.
Ne. Možná ne.
Promiňte. Moc mě to mrzí.
- Nechtěl jsem… - Ne.
- Jestli něco můžu udělat… - Já vím.
Jste tady.
A co když se nikdy nevrátíš?
Měl jsi všechno.
- Chtěli jsme se vzít. - Neměl jsem na výběr.
- Nebyla jiná možnost. - Mohl jet někdo jiný. Proč ty?
Nikdo jiný by to nedokázal.
Nevím, proč jsem to musel být já, ale musel. Takový byl plán.
A co Iver?
Měl na výběr?
Přihlásil se dobrovolně. Znal nebezpečí.
Víš, že pro vás nikdo nepřipluje?
- Já vím. - Víš?
Vím.
Neměl jsem tě opustit.
Je mi to líto.
Co se děje?
To nic. Je to odporné.
- Nestyď se. Ukaž. - Ne.
Vypadni!
Ivere?
Ivere!
Ne!
Omlouvám se!
- Prořízněte mi to. - Co?
Prořízněte mi to.
- Vážně? - Prosím.
Uvnitř.
Dobře.
- Dobře. - Jo.
Nehýbejte se.
Prostě to udělejte!
Dobře!
Tři,
dva,
jedna.
Jo!
Dobré ráno, kapitáne. Spal jste celé hodiny.
Zdál se mi sen.
Že jsem doma.
To je hezké.
Jak je na tom váš krk?
Vlastně…
jsem měl taky sen.
Skoro se cítím provinile.
Vím, že jste si ji vybral,
ale včera si ona vybrala mě.
Víte, jak to myslím.
Viděl jste venku ty stopy?
Jdu se tam podívat. Mohl by to být králík.
Nechci to vědět.
Byl to jen sen.
Nechci to vědět.
Já ho zabiju.
Vzals mi ji!
Kapitáne!
Přestaňte! Dost!
- Byla moje! - To nic.
- Moje! - To nic.
Kapitáne, nestalo se to.
Uklidněte se.
Není to skutečné.
Ne.
- Kapitáne, položte to. - Nedělej to!
Tohle není skutečné.
- Uklidněte se. - Nedělej to. Nestalo se to.
Nestalo se to.
- Nedělej to! - Položte tu zbraň.
- Dost! - Nestalo se to!
- Polož to. - Položte to!
- Ejnare, dost! - Ne!
Ne!
Jen…
Blázním?
Já…
Promiňte, Ivere.
Nikdy se to nestalo.
Platí?
Kolik nám zbývá jídla?
Skoro nic.
- A munice? - Měli jsme dva náboje.
Vidíte něco?
Ne.
Je tam medvěd!
Kde je puška?
- Je ve skladišti! - Cože?
Dělejte hluk.
Myslíte, že je pryč?
Nevím.
DEN 865
Ivere?
Ivere.
Medvěd.
- Jo? - Jo.
Jedna šance. Jedna rána. Nesmíte minout.
Dobře.
Raz, dva, tři.
No, no, no…
Dejte mi tu zbraň.
Jste v bezpečí.
To nic.
Jedete domů.
Jaký nejdůležitější úkol má průzkumník?
Když se vydáváte do neznámých končin a objevujete nové části světa,
musíte se postarat, aby se záznamy o vašich objevech
dostaly v pořádku zpět.
S vámi nebo bez vás.
Jinak je vaše úsilí zbytečné.
Vaše krev, pot a slzy by byly k ničemu.
My, dánská vláda, jsme na rozdíl od vážených příslušníků dánského tisku
ani na vteřinu nepochybovali,
že se kapitán Mikkelsen vrátí domů v pořádku.
Na tom, že se dánský hrdina bezpečně navrátil, máme svůj podíl.
Je tam tolik lidí.
Víte, ta loď…
Titanic.
Po vyplutí se potopila.
Vy jste na ní chtěl pracovat.
Klika.
Vždycky jsem měl štěstí.
Ne.
To já měl štěstí.
Nebýt vás, tak bych tu nestál.
Díky, Ivere.
Na základě nálezů, které dovezl kapitán Ejnar Mikkelsen,
Spojené státy tímto uznávají,
že Pearyho země není ostrov,
ale část Grónska.
Ivere.
- Jo? - Opravdu tam stojí žena?
Ano.
Kapitáne.
Je mi velkým potěšením…
Gratuluji, pánové.
Díky.
…jako první přivítat doma muže,
kteří učinili nemožné možným.
Tohle je Iver.
Iver Iversen.
- Těší mě, slečno… - Holmová.
Naja Holmová.
Rád vás poznávám, slečno Holmová.
I já vás.
Kapitán Ejnar Mikkelsen
a Iver Iversen.
Jděte. Čekají na vás.
Vrátili se, opravdu!
- Pane ministře. Iver Iversen. - Děkuji, pane.
EJNAR MIKKELSEN A NAJA HOLMOVÁ SE O ROK POZDĚJI VZALI
ON ZASVĚTIL SVŮJ ŽIVOT GRÓNSKU
IVER IVERSEN SE NA ARKTIDU NIKDY NEVRÁTIL
EJNAR A IVER ZŮSTALI PŘÁTELI PO CELÝ ŽIVOT
PODLE KNIHY „DVA PROTI LEDU“ OD EJNARA MIKKELSENA
Překlad titulků: Vendula Šumanová