Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎GROENLANDA ‎CONFORM ULTIMELOR SURSE, 1905
‎E ceva acolo!
‎Du-te după ei, Iver.
‎Du-te repede să vezi ce este. ‎Dă-mi felinarul.
‎E căpitanul!
‎Domnule, ați găsit ceva?
‎Ajută-l pe Jørgensen. ‎Are picioarele înghețate.
‎Haide.
‎- Vine Holm. ‎- Repede, Unger. Adu apa.
‎Sus capul, Jørgensen.
‎- Grăbește-te cu apa, Unger. ‎- Vine!
‎- Sus cu el! Ușor. ‎- E în regulă. Ne ocupăm noi.
‎Liniștește-te, Jørgensen!
‎Apa, Unger!
‎- Haide! ‎- Vine.
‎Poftim. Liniștește-te, Jørgensen!
‎- Ai whisky? ‎- Da.
‎Dă-i să bea.
‎Poftim.
‎Stai.
‎Dă-mi-o.
‎Ține-l, Ejnar!
‎Respiră, Jørgensen. Haide, respiră!
‎S-o facem.
‎Așa.
‎- Țineți-l. ‎- Unu, doi, trei.
‎BAZAT PE O POVESTE REALĂ
‎AJUNUL CRĂCIUNULUI, 1909 ‎NORD-ESTUL GROENLANDEI
‎Bun.
‎- Mulțumesc. ‎- Poți?
‎Bun. Miroase a Crăciun.
‎Unu, doi, trei!
‎- Cui i-e foame? ‎- Tuturor.
‎Mor de foame.
‎Poftim, băieți!
‎- Grozav. ‎- În sfârșit.
‎Te-ai întrecut pe tine, scumpule.
‎- Era timpul să-ți găsim un rost. ‎- Mersi.
‎- Frumos. ‎- Îmi acordați atenția voastră, domnilor?
‎- Gata petrecerea. ‎- Liniște, Poulsen.
‎- Vreau să ridicați paharele. ‎- Sigur.
‎Pentru…
‎Pentru cei dragi de acasă, ‎pentru cei care și-au dat viața
‎explorând ultimele părți necunoscute ‎ale regatului nostru.
‎Pentru Expediția Danemarcei.
‎Și pentru voi, pentru că mă ajutați ‎să le îndeplinesc misiunea.
‎Skål!
‎Suntem la jumătate.
‎Căutarea noastră lungă ‎nu a mers cum plănuiam.
‎Jørgensen poate depune mărturie.
‎Cum era de așteptat,
‎a fost greu să găsim semne ‎ale expediției dispărute.
‎Totuși,
‎am găsit asta.
‎Jurnalul unuia dintre ei.
‎Și o hartă
‎care pare să indice locul
‎tumulului
‎unde Mylius-Erichsen și-a lăsat ultimele ‎însemnări despre pământul necunoscut.
‎Ce e un tumul?
‎Un morman de pietre ‎care se vede de departe.
‎Așa că voi mai încerca o călătorie.
‎Poftim?
‎Încă una?
‎Acum mai departe, ‎dincolo de calota glaciară,
‎ca să recuperez descoperirile lor.
‎Deci nu mergem acasă?
‎De asta suntem aici, băieți.
‎Fără aceste descoperiri, putem pierde ‎nordul Groenlandei, reclamat de americani.
‎Acum, Jørgensen e infirm.
‎Și n-o pot face singur.
‎Astfel, un norocos dintre voi ‎are șansa vieții sale.
‎Vreau un voluntar care să mă însoțească.
‎Nu s-a oferit nimeni încă?
‎Glumești, nu?
‎Jørgensen are picioarele distruse. ‎Nu urmezi tu, Laub?
‎Taci, Poulsen! Unii avem familie.
‎De ce nu vreți să mergeți cu el?
‎Ai văzut harta.
‎E ca și cum ai merge din Moscova la Roma ‎în căutarea unui morman de pietre.
‎Ca să nu mai zic că o faci cu căpitanul.
‎Iver îl cunoaște bine.
‎Știa totul despre el ‎înainte să urce la bord, nu?
‎Am citit despre el,
‎dar toți ați făcut-o, nu?
‎Nu toți îl admirăm, Iver Iversen.
‎- Nu toți știu să citească. Așa-i, Unger? ‎- Citește asta!
‎Hai!
‎Căpitane.
‎Mă…
‎întrebam…
‎Nu știu câți s-au oferit deja…
‎Niciunul.
‎Ceea ce încerc să spun e că,
‎practic, n-am nimic de făcut.
‎Cât timp stăm aici ‎nu e nevoie de motor.
‎Aș vrea să vin cu tine, dacă-mi permiți.
‎Mă pricep cu pușca și învăț să mân câinii.
‎Aș vrea să vin, căpitane.
‎O să țin minte. Mulțumesc, Iversen.
‎Mulțumesc, căpitane.
‎Poulsen, dă-mi hamurile.
‎- Ce face Iversen? ‎- Haide!
‎- Cred că are nevoie de ajutor. ‎- Stai acolo.
‎Stați aici, da?
‎Bun.
‎Opriți-vă!
‎Stați acolo!
‎Vorbește tu cu el.
‎Stai să te-ajut.
‎Iversen, câinii lucrează pentru tine.
‎Nu uita asta.
‎Pe gheață,
‎fiecare câine poate ‎trage 45 kg de la bun început.
‎După ce acele kilograme sunt mâncate,
‎acel câine devine un lest.
‎Așa că împușcăm cel mai rău câine ‎și îl dăm celorlalți să-l mănânce.
‎Așadar, Iversen, nu te împrieteni cu ei.
‎- Ai auzit că Iversen s-a oferit voluntar. ‎- Da, dle.
‎Ce crezi despre el?
‎- Despre Iversen? ‎- Da.
‎E un băiat bun.
‎Foarte curajos. Are caracter puternic.
‎L-ai văzut cu câinii?
‎E clar că mai are de învățat.
‎Dar crezi că o poate face?
‎Așa cred, da.
‎Asta e tot.
‎Nu fi absurd.
‎Sigur e prea greu.
‎Îți spun că nu se scufundă. ‎Au cheltuit deja un milion de dolari.
‎Are turbine combinate ‎și motoare cu piston
‎care mențin garantat ‎o viteză de 21 de noduri.
‎- Îmi traduce cineva? ‎- Despre ce vorbești, Iver?
‎Alabama nu e bun pentru tine?
‎Spune-i asta căpitanului ‎și o să-ți tragă un glonț în cap.
‎De obicei aș spune ‎că Poulsen vorbește prostii,
‎dar sunt de acord cu el. ‎Nu i-aș spune nimic.
‎Căpitanul nu e așa rău.
‎Iver, cred că ți-ai pierdut mințile.
‎Ce știi despre supraviețuirea ‎pe gheață la -40 de grade?
‎Da, și urși polari, și alte chestii ‎înfricoșătoare de acolo.
‎Cred că Iver stăpânește bine câinii acum.
‎Nu e prea târziu să te răzgândești.
‎E al treilea drum aici ‎și încă urăsc câinii ăia nenorociți.
‎Dacă ar fi și mai corciți, ‎ar fi vai de capul lor.
‎Hai că sunt uimitori.
‎După ce te încrezi în cel din față, ‎totul merge bine.
‎Al meu e Bjørn. ‎Îi coordonează pe ceilalți.
‎El face toată treaba.
‎Iver și noul lui câine preferat, Bjørn!
‎Simt că te-am dezamăgit.
‎Trebuie să te recuperezi.
‎În plus, s-a oferit Iversen.
‎Ce e?
‎E mecanic.
‎Nici n-ar fi cu noi ‎dacă nu ne lăsa motorul în Reykjavik.
‎Ai grijă de vas în lipsa mea.
‎Trebuie s-o spun.
‎Nu mai ești tânăr.
‎Îți riști viața. Și pe a lui Iversen.
‎Vrei să renunțăm fără să încercăm?
‎Am încercat.
‎Ne-am străduit.
‎Aiurea.
‎Și Naja?
‎Crezi că te va aștepta?
‎- N-ai nimic de dovedit. ‎- Nu e vorba de mine.
‎Instrucțiunile comitetului au fost clare. ‎Marea e liberă până în iulie.
‎Dacă nu ne întoarcem până în august, ‎înainte să înghețe marea, plecați.
‎- Veți fi pe cont propriu. ‎- E un ordin!
‎Iversen e cel mai bun om, ‎dacă nu singurul, dispus să vină.
‎Îți respect grija, dar plecăm mâine.
‎Da, căpitane.
‎GOLFUL INDEPENDENȚEI
‎DEZASTRUL LOVEȘTE EXPEDIȚIA DANEMARCEI
‎LIDERUL MYLIUS-ERICHSEN ȘI DOI OAMENI, ‎MORȚI. CORPURILE, PIERDUTE DEFINITIV.
‎ZIUA 1 ‎MARTIE 1910
‎Iver, mai aproape de căpitan.
‎Da, asta e.
‎Trei, doi, unu.
‎Excelent.
‎Mulțumesc.
‎- Baftă! ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc.
‎Ne vedem în august.
‎- Aveți grijă, băieți! ‎- Și tu, căpitane.
‎Numai bine.
‎Baftă!
‎Mulțumesc, Jørgensen.
‎Succes, căpitane.
‎Haideți, băieți!
‎Succes, Iver!
‎Va avea nevoie de el.
‎Iversen!
‎Treci în spate.
‎Haide, Bjørn!
‎Haideți, băieți!
‎Doamne!
‎- Încercăm să ajungem acolo? ‎- Mereu există o cale de urcare.
‎Numai să găsim cea mai rapidă rută.
‎Sigur există și o cale rapidă de coborâre.
‎De aceea vreau să te concentrezi mereu.
‎Trebuie să urcăm ca să trecem.
‎Haide!
‎Unu, doi, trei, trage! Unu, doi, trei.
‎Trage!
‎Asta e.
‎Parcă am fi aterizat pe Lună.
‎Câți metri cubi de gheață crezi că sunt?
‎Cred că cel puțin două milioane, nu?
‎Vreau să te uiți pe unde mergi.
‎Hai să-i desfacem, Iversen.
‎Citesc articolul tău
‎despre Expediția Danemarcei.
‎E uimitor, așa-i?
‎Sunt aici cu tine și îți citesc articolul.
‎Foarte interesant.
‎Aveau mult echipament, nu? ‎Aveau chiar și un automobil.
‎- Gândește-te cum e s-o conduci pe gheață. ‎- E absurd.
‎Ce marcă să fi fost, căpitane? Crossley?
‎Ce putere avea motorul? Îți amintești? ‎Între patru și opt cai putere?
‎Căpitane.
‎E câinele meu din față, Bjørn.
‎Cred că ar vrea să vină în cort. ‎Te-ar deranja?
‎ZIUA 26
‎Nu e de mirare că s-au rătăcit aici.
‎Da.
‎Singur
‎Pe gheață
‎Singur
‎Pe gheață
‎Nu e nimeni în jur
‎Nici țipenie de om
‎Doar eu și Ejnar
‎Pe gheață!
‎Voiam să întreb, căpitane.
‎Ce crezi că s-a întâmplat de fapt
‎cu Expediția Danemarcei?
‎Cu Mylius-Erichsen?
‎Uneori e mai bine ‎să nu gândești prea mult.
‎L-ai cunoscut bine?
‎A fost un prieten drag.
‎Un explorator bun.
‎Dar nu știa când să renunțe.
‎Am găsit un singur cadavru.
‎Al groenlandezului Brønlund.
‎Ceilalți doi s-au pierdut în gheață.
‎Imaginează-ți să mori așa.
‎Singur în locul ăsta.
‎Au rezistat doar ultimele lui cuvinte ‎din jurnal și de pe hartă.
‎Nu te gândești că nu vei reuși.
‎Mereu crezi că va exista o cale.
‎Bună, Bjørn!
‎Scuze că te-am lăsat afară.
‎Căpitanul a spus că n-ai ce căuta înăuntru ‎dacă faci gălăgie.
‎Bine?
‎Da.
‎Acum am pus-o pe foc.
‎Să-ți arăt ceva.
‎Magie inuită.
‎În Alaska, fac asta în condiții similare, ‎când vor să meargă repede.
‎Vezi?
‎Un strat subțire de gheață.
‎Haideți, băieți!
‎- Iversen! ‎- Da?
‎- Vezi norii cirrus din nord? ‎- Nu, căpitane.
‎Văd doar soarele!
‎Iversen!
‎Câinii miros pământ! Încetinește!
‎Iversen, oprește-te!
‎Stați!
‎Ai grijă.
‎Așa.
‎- O să cobori. ‎- Bine.
‎La naiba!
‎Îl văd! E Bjørn.
‎Prinde frânghia.
‎Bine.
‎Îl aduc eu.
‎Ești bine?
‎Hai sus! O să tragem sania.
‎Lasă câinele!
‎Îl aduc! Stai!
‎Nu!
‎După calculele mele,
‎am pierdut mâncare pentru câini ‎pe două săptămâni,
‎am pierdut jumătate din ceai ‎și o canistră de parafină.
‎- Și pe Bjørn, căpitane. ‎- E doar un câine, Iversen.
‎A fost riscant să te iau cu mine,
‎dar mă gândeam că experiența din Marină ‎ți-a dat disciplina ascultării ordinelor.
‎Îmi pare rău, căpitane.
‎Măcar mâine o să părăsim calota.
‎Haideți!
‎Stai.
‎Haideți! Acum!
‎Hai!
‎Haideți!
‎Așa.
‎ZIUA 48
‎Căpitane,
‎pot să-ți pun o întrebare personală?
‎Spune.
‎De ce faci asta?
‎De ce mai faci asta,
‎aici, în astfel de locuri?
‎Mai mult singur,
‎riscându-ți viața.
‎Nu ai…
‎Nu ai pe cineva special ‎care te așteaptă acasă?
‎Munca noastră…
‎cere cât mai puține poveri.
‎Nu poți să stai cu mintea ‎la 3.000 km depărtare.
‎Deci… de ce faci asta?
‎De ce face cineva ceva? ‎De ce ești mecanic?
‎Doar la asta mă pricepeam. ‎Să repar motoare.
‎Exact.
‎Ce ți-au spus când ai venit la noi, ‎în Reykjavik?
‎Știu că are de-a face cu americanii
‎și cu pământul revendicat de ei.
‎Dar, sincer să fiu, căpitane,
‎eram încântat ‎să merg în Groenlanda cu tine,
‎într-o expediție adevărată.
‎E un teritoriu necunoscut, Iversen.
‎Americanii susțin
‎că partea de sus a Groenlandei ‎e separată de un canal de restul țării,
‎dar nimeni n-a dovedit-o încă.
‎E muncă importantă.
‎Înțeleg.
‎Te poate face faimos, Iversen.
‎Eu, faimos? Mă îndoiesc ‎că doamnele ar sta la coadă pentru mine.
‎Nu te grăbi cu judecata.
‎Înainte trebuie să găsim blestemăția aia.
‎CANALUL PEARY
‎Cum te cheamă?
‎Ce-i aia?
‎Le-am găsit pe navă.
‎Da.
‎Ai uitat, nu?
‎E drăguță.
‎Blândă și atentă.
‎- Îi zic dra Afecțiune. ‎- Ai botezat-o?
‎Da.
‎- Dra Afecțiune. ‎- Ce nume mai e și ăsta?
‎- Și asta? ‎- Cea mică și zâmbitoare?
‎E micuța dră Rază-de-Soare.
‎- Ar râde la glumele mele. ‎- Ar râde de numele ăla stupid.
‎Îți atrage atenția vreuna, căpitane?
‎Îmi place aceasta.
‎Are un nume?
‎Nu încă.
‎O voi boteza Naja.
‎Da. Ea e Naja.
‎Bine, atunci.
‎Dacă nimeni nu are nimic de obiectat,
‎tu și Naja veți fi împreună ‎din ziua aceasta.
‎Amin.
‎Hai!
‎- Reușești? ‎- Da.
‎Asta e.
‎JURNALELE LUI MYLIUS?
‎Haide!
‎Nimic?
‎Nimic.
‎Niciun semn de viață. Nici măcar o pasăre.
‎Nici mâncare pentru câini.
‎- Ce ai făcut cu ăsta? ‎- Ce?
‎Ăsta.
‎- N-am făcut nimic. ‎- Trebuie să fi făcut ceva.
‎Nu mai funcționează. Chiar ești un idiot?
‎- Am încurcat-o fără el. ‎- Căpitane, eu…
‎Repară-l.
‎Fără aragaz, suntem ca morți, înțelegi?
‎- Înțelegi asta? ‎- Îmi dai ceainicul, căpitane?
‎Trebuie să înjumătățim rațiile de acum.
‎Pune totul pe sanie.
‎Haide, Iversen!
‎ZIUA 84
‎Trebuie să facem ‎o ușoară corecție de traseu.
‎- Căpitane. ‎- Da, Iversen?
‎Vorbește, omule.
‎Nu mai avem provizii.
‎E un moment când poate…
‎Când poate ce?
‎- Acceptăm că… ‎- Că am eșuat, Iversen?
‎Vrei să renunți?
‎E prea greu?
‎Ți-e dor de casă?
‎Nu, căpitane. Asta e…
‎Avem hartă. Îl vom găsi.
‎Dar nu dacă stăm să discutăm, nu?
‎Da, dar…
‎Și ne vom întoarce pe Alabama ‎până în august.
‎Și rămânem la o singură sanie.
‎Iversen.
‎Uite.
‎Ce e?
‎E un tumul.
‎Cred că ai dreptate.
‎Căpitane, au fost aici.
‎Au fost aici, căpitane!
‎E un loc de tabără.
‎Pemmican.
‎- Și supă de coadă de bou. ‎- Stai.
‎8 august 1907.
‎„Fără hrană pentru noi și câinii noștri,
‎trebuie să plecăm de aici ‎spre zonele de coastă,
‎cu vânat,
‎destul cât să facem cei 930 km ‎înapoi la navă.”
‎Nu aveau mâncare, căpitane, ‎dar au lăsat astea.
‎„Am descoperit și am lăsat o dovadă ‎în acest tumul
‎a inexistenței Canalului Peary.
‎Navy Cliff se unește cu continentul ‎prin Heilprin Land,
‎așa că aproape ne-am îndeplinit misiunea.
‎Sperăm să ajungem la navă ‎până la finele lui septembrie,
‎cu sau fără câini.
‎Locotenentul Mylius-Erichsen,
‎conducătorul Expediției Danemarcei ‎în nord-estul Groenlandei.”
‎Robert Peary și americanii s-au înșelat.
‎Asta e.
‎Pentru asta am venit.
‎E frumos, nu-i așa?
‎Frumos.
‎Nu înțeleg de ce e important ce am găsit,
‎dar văzând cum zâmbești, căpitane, ‎văzând cum râzi…
‎Groenlanda e un întreg.
‎SUA nu au niciun drept aici.
‎Danemarca îți va mulțumi într-o zi, ‎Iver Iversen.
‎E timpul să sărbătorim. ‎Pune supa la încălzit.
‎Acum putem pleca acasă.
‎Ca mersul de la Roma la Moscova ‎în căutarea unui morman de pietre.
‎Poftim?
‎Asta spuneau băieții pe navă.
‎Acum îi poți pune la punct.
‎Acasă, pe Alabama.
‎Apoi cu adevărat acasă.
‎ZIUA 132
‎Crezi că putem mânca ficatul?
‎Restul e piele și os.
‎N-ar fi otrăvitor?
‎Pentru că a murit de epuizare?
‎Să nu riscăm.
‎Dar ce e chestia aia
‎cu o lingură de argint ‎într-o oală cu ceva otrăvitor?
‎- Își schimbă culoarea. ‎- Exact.
‎Păcat că nu avem argint.
‎Ai argint?
‎Într-adevăr.
‎Ce-i?
‎Ce este?
‎Spuneai că nu ai pe nimeni acasă.
‎Fără poveri la drum.
‎A fost un cadou.
‎Bine, hai s-o facem.
‎Cum ar trebui să fie?
‎- Nu-mi amintesc. ‎- Nici eu.
‎- Ar trebui să se înverzească? ‎- Dacă e otrăvitor?
‎Da. Așa cred.
‎Sună cunoscut.
‎- Nu e… verde. ‎- E mai mult maro decât verde.
‎Sigur nu e verde.
‎La naiba!
‎Câini nenorociți!
‎La naiba!
‎Căpitane!
‎Dă-mi mâna!
‎Ești bine.
‎Te țin eu.
‎E în regulă.
‎Nu-mi vine să cred ‎că doar ăsta a fost rupt.
‎Așa.
‎Ar trebui să fie bine.
‎Ți-e cald, căpitane?
‎Să pierdem doi câini așa…
‎Era șansa noastră.
‎- Care? ‎- Ursul.
‎Exact ca noi.
‎Voia carne.
‎Mi-e dor de ele.
‎De cine?
‎De femei.
‎Și mie.
‎Nu așa.
‎Vorbesc de compania feminină.
‎Sunt diferite, nu-i așa? ‎Vocile lor, mirosul lor.
‎Mi-e dor de râsul lor.
‎Când aveam 16 ani ‎și urma să intru în Marină,
‎bunicul m-a întrebat dacă merg cu el ‎în portul din Copenhaga.
‎Credeam că o să ne uităm la nave, ‎așa că m-a dus.
‎Am pus și merinde pentru amândoi.
‎Dar el avea alte planuri.
‎Voia să se asigure ‎că sunt pregătit să plec pe mare
‎și, cum a zis, că „sunt bărbat”.
‎M-a dus în cartierul felinarelor roșii ‎ca să cunosc femeile,
‎să nu mă fac de râs ‎pe unde aveam să umblu.
‎Nu m-am opus.
‎Am ajuns cu o femeie mai în vârstă.
‎Trebuie să recunosc
‎că m-a educat bine în toate cele.
‎Când aveam 16 ani,
‎tata m-a dus la spital,
‎la secția de boli venerice,
‎ca să-mi arate consecințele grave ‎ale unui asemenea comportament.
‎A fost foarte dezgustător.
‎Căpitane?
‎Ce faci?
‎Căpitane, oprește-te.
‎Ce faci? Oprește-te!
‎Ce faci?
‎Ca să reușim, ‎nu ne trebuie poveri la drum.
‎Lăsăm tot ce nu e absolut vital.
‎Mai sunt 320 km până la navă.
‎ZIUA 164
‎Trebuie să traversăm aici.
‎Poftim?
‎- De ce nu putem ocoli? ‎- Nu am avea timp.
‎Trebuie să facem un tumul.
‎Nu crezi că vom reuși, așa-i?
‎Dacă e așa, pierdem tot.
‎Măcar dacă dovezile și jurnalele noastre ‎sunt păstrate aici, într-un tumul,
‎pot fi găsite.
‎Bun.
‎Iversen.
‎Putem s-o facem.
‎Asta a pățit Mylius-Erichsen, nu?
‎Să mergem.
‎Ce e?
‎Nimic.
‎Trebuie să mă întind puțin.
‎Ridică-te! Haide!
‎Haide! Ridică-te!
‎Sus!
‎Uite.
‎Acolo e Alabama!
‎- Ne-am întors! ‎- Ne-am întors!
‎Ne-am întors!
‎S-au întors călătorii!
‎Trageți clopotul!
‎- E pe pământ. ‎- Ce?
‎Catargul e pe pământ.
‎Dar unde e nava mea?
‎Nu știu.
‎Au construit o colibă din bucăți de navă.
‎E cineva?
‎Cineva?
‎Nu, ne-au părăsit!
‎Nu!
‎Ați plecat?
‎Nu aveam de ales, dle.
‎Alabama era distrusă, zdrobită de gheață.
‎A trebuit să plecăm când am avut ocazia.
‎Am lăsat hrană cel puțin pentru un an.
‎- Să ne rugăm ca vor ajunge înapoi. ‎- Rugăciunile nu le ajung.
‎Ceri guvernului să finanțeze ‎încă o încercare de salvare. Corect?
‎Locotenent Laub, ‎nu e prima ta vizită în Arctica, nu?
‎Nu, dle. A fost a patra.
‎- Și locotenentul Jørgensen? ‎- Tot a patra.
‎Și cine e acest Iver Iversen?
‎Mecanicul nostru, dle.
‎Numele lui nu e pe lista echipajului.
‎Nu. A urcat pe Alabama în Reykjavik.
‎Și cum de e ales un mecanic ‎să-l însoțească pe Mikkelsen
‎în a doua călătorie cu sania?
‎S-a oferit voluntar.
‎S-a oferit.
‎Avea experiență ca explorator arctic?
‎Nu, domnule.
‎Era prima dată în Arctica.
‎Deci trei morți prima dată, ‎iar acum alți doi în expediția de salvare.
‎Dle, nu există nicio dovadă că…
‎Dovadă!
‎Nimeni nu aduce acasă dovezi.
‎Știați amândoi ‎că șansele de succes sunt minime.
‎Cu atât mai mult ‎când ați lăsat un om neexperimentat
‎să se ofere voluntar să moară tânăr.
‎Nu pot justifica mai multe cheltuieli ‎pentru o altă misiune inutilă.
‎Dle ministru, nimeni ‎nu vrea să irosească fonduri publice.
‎Domnule!
‎Am fost salvați de un balenier. ‎Poate dacă oferim o recompensă…
‎Mulțumesc, locotenent.
‎ZIUA 242
‎O să fie bine.
‎Da?
‎Va veni o navă.
‎- Nu-mi vine să cred că ne-au abandonat. ‎- Da.
‎Cum au făcut-o?
‎Au fost luați de o navă în trecere.
‎La fel se va întâmpla și cu noi.
‎Și dacă nu?
‎Se va întâmpla.
‎Ne cred morți.
‎Nimeni nu crede asta.
‎Anul viitor, la sfârșitul verii,
‎va veni o navă.
‎Ai cartea poștală?
‎Gândește-te dacă ne-ar vedea acum.
‎Mai bine că nu pot.
‎Ce ai face dacă o fată ar veni ‎din senin spre noi peste gheață?
‎- Asta nu se va întâmpla. ‎- Nu, dar dacă s-ar întâmpla?
‎Dar cum?
‎Nu știu.
‎Poate cu un balon cu aer cald.
‎Ca Salomon Andrée.
‎- E tipul care a dispărut? ‎- Da. L-am cunoscut odată.
‎Aveam 15 ani.
‎Am mers pe jos de la Copenhaga ‎la Göteborg ca să-l văd.
‎Voia să zboare cu balonul la Polul Nord.
‎Am vrut să mă alătur expediției lui.
‎La 15 ani?
‎Pariez că a fost încântat ‎te întâlnească la 15 ani!
‎Mi-a explicat că sunt prea tânăr,
‎dar apoi mi-a plătit ‎biletul de tren înapoi la Copenhaga.
‎Cred că, într-un fel,
‎mi-a salvat viața.
‎Uite ce am găsit.
‎- Dar e stricat. ‎- Păcat.
‎Să vedem.
‎Poftim.
‎Iver.
‎- Da? ‎- Trebuie să ne întoarcem.
‎La tumul.
‎Ca să luăm jurnalele și dovada.
‎Dacă o găsește un urs…
‎- Nu trebuia să o lăsăm acolo. ‎- Acum?
‎Trebuie să ne întoarcem aici ‎pe când se va redeschide marea.
‎Serios?
‎- Căpitane. ‎- Da?
‎- N-ar trebui să lăsăm un bilet? ‎- Nu, Iver.
‎Cum am spus, ‎ne vom întoarce înaintea dezghețului.
‎Da, dar sunt 320 km până acolo ‎și 320 km înapoi.
‎Pentru Dumnezeu, putem pleca odată?
‎Dacă e adevărat?
‎Nu e adevărat.
‎Dar dacă e?
‎Nu e.
‎Se spune că fiecare vis ascunde un adevăr.
‎Pentru binele tău, ‎sper ca ale mele să nu ascundă.
‎N-aș putea să mă întorc.
‎Cum ar fi să ajung în Copenhaga?
‎„Te-ai întors! ‎Bravo! Unde-s rezultatele muncii tale?”
‎„Scuze, domnule. ‎Au fost mâncate de un urs.”
‎Câtă rușine!
‎ZIUA 439
‎Nu.
‎La naiba! Nu.
‎Nu!
‎Cine crezi că a făcut-o?
‎- Nu știu. ‎- Nu?
‎Nu știu.
‎Un urs.
‎Da.
‎Se zice că fiecare vis ascunde ‎un adevăr, Iversen.
‎Se zice că fiecare vis ascunde un adevăr.
‎Vezi?
‎Să fie…
‎Nu se poate.
‎Asta e, căpitane? Asta e…
‎Asta e mașina?
‎Din Expediția Danemarcei?
‎E un Crossley!
‎E absurd.
‎Chiar e un Crossley.
‎ZIUA 471
‎- Ai grijă la piatra aia. ‎- Da.
‎Căpitane.
‎- Ce-i? ‎- Căpitane, e cineva aici.
‎E cineva?
‎„23 iulie 1911.
‎Îl caut pe…
‎Ejnar Mikkelsen.
‎Nici urmă.
‎Joseph Motzfeldt.
‎Bergen.”
‎Putea fi mai rău.
‎Hai, spune-o!
‎Ce să spun?
‎Spun doar că putea fi mai rău.
‎Ce putea fi mai rău?
‎Spun doar…
‎- Dacă am fi… ‎- Nu face pe deșteptul, Iver!
‎Știu ce vrei să spui.
‎Da, trebuia să lăsăm un bilet nenorocit!
‎Dle ministru, când marinarul ‎a găsit coliba, era bătută în scânduri.
‎Nu așa am lăsat-o. A fost cineva acolo.
‎Da, coliba.
‎Putem discuta din mers?
‎Sigur.
‎- Știu că sunteți foarte ocupat. ‎- Ocupat?
‎Mulțumesc. Întreaga națiune pare ‎că vrea ceva de la mine.
‎Și mai e problema Groenlandei. ‎Trebuie să ne convingem conaționalii
‎că e încă viabil financiar ‎să menținem acele colonii nenorocite.
‎Deși nu e, desigur. Totodată, ‎încercăm să convingem restul lumii
‎că încă mai deținem un control vag.
‎Ai dureri?
‎Voi supraviețui.
‎Bun.
‎Oricum, treaba cu salvarea lui Mikkelsen…
‎Apreciem și înțelegem importanța muncii ‎pe care a întreprins-o, desigur.
‎Americanii sunt disperați.
‎Își înfig drapelul în gheață peste tot,
‎iar acel nenorocit de Peary ‎revendică Polul Nord.
‎E inadmisibil și absurd.
‎Căpitanul a obținut dovada, sunt convins.
‎Dar nu știi asta, nu?
‎Nu știi nici unde ar trebui să trimitem ‎o misiune de salvare în țara asta mare.
‎- Știu că e greu de acceptat. ‎- Nu vor mai supraviețui un an.
‎Dacă nu trimitem o navă acolo ‎înaintea înghețului de vara viitoare,
‎nu renunțăm doar la ei, ‎ci și la Groenlanda.
‎Am oferit deja o recompensă generoasă.
‎Nu pot mai mult de atât.
‎Regret, dle locotenent.
‎Timpul a expirat.
‎- Dar tu ai face-o, căpitane? ‎- Sincer, Iver, nu știu.
‎- Nu-ți stă în fire. ‎- Ce?
‎Să nu știi ceva.
‎Putem abandona subiectul?
‎E unul cam…
‎sumbru.
‎E primul nostru Crăciun în colibă?
‎Al doilea.
‎Al doilea?
‎Da, al doilea în colibă. ‎Al treilea în Groenlanda.
‎- Crăciun fericit, Iver! ‎- Crăciun fericit, căpitane!
‎Îți spun ceva ce știu sigur.
‎Cât timp încă ai mâini, n-aș putea…
‎Sau măcar degetele.
‎Nu-mi place să vorbesc ‎sau să mă gândesc la asta,
‎dar cred că mâinile ‎ne deosebesc de animale.
‎Cu mâinile putem face ‎tot ce nu pot face animalele.
‎Deci dacă mi-ar fi tăiat mâinile ‎înainte să mor…
‎Fără mâini.
‎Da, atunci… ‎Da, te-aș putea mânca fără probleme.
‎Pot să spun…
‎Deci…
‎pentru speranță.
‎ZIUA 793
‎Ești bine, căpitane?
‎Aici!
‎E în regulă.
‎Naja?
‎Mi-a fost tare dor de tine!
‎Și mie.
‎Căpitane, se lasă frigul. Vino înăuntru.
‎Ești bine?
‎Căpitane, ți-a…
‎Da.
‎O pacoste.
‎A meritat?
‎Asta voiai?
‎Mai este timp, nu?
‎Pentru o navă?
‎Da.
‎Să vină cineva.
‎Gheața nu e încă impenetrabilă, nu?
‎O să mă uit oricum.
‎Apa a dat în clocot.
‎Îmi fac griji pentru el.
‎Pare bine.
‎Așa pare.
‎Toți părem bine.
‎Dar în sinea lui…
‎nu e același.
‎Cred că l-a afectat tare.
‎Cred că mă învinovățește
‎că am ratat nava.
‎Trebuie să fim cu ochii pe el,
‎să ne asigurăm că e copleșit.
‎- Crezi în fantome, căpitane? ‎- Fantome?
‎Adică… morți încă prezenți printre noi?
‎Nu vorbi prostii.
‎- L-am întâlnit pe bunicul înainte. ‎- Pe bunicul tău?
‎Aici?
‎Nu. Sus pe deal.
‎Cum adică l-ai întâlnit?
‎I-ai simțit prezența?
‎Nu.
‎Nu sunt sigur.
‎Cred că a murit
‎cât noi am fost aici.
‎Nu înseamnă neapărat că e mort.
‎Nu. Poate că nu.
‎Regret. Îmi pare tare rău.
‎- N-am vrut să… ‎- Nu.
‎- Dacă pot face ceva… ‎- Știu.
‎Îmi ești alături mereu.
‎Dacă nu mai vii acasă?
‎Aveai totul.
‎- Urma să ne căsătorim. ‎- N-am avut de ales.
‎- N-am văzut altă cale. ‎- O putea face altcineva. De ce tu?
‎N-o putea face nimeni altcineva.
‎Nu știu de ce a trebuit să fiu eu, ‎dar așa a fost. Ăsta mi-a fost destinul.
‎Și Iver?
‎El a avut de ales?
‎S-a oferit voluntar. Cunoștea pericolele.
‎Știi că nu vine nimeni după tine.
‎- Știu. ‎- Nu-i așa?
‎Știu.
‎Nu trebuia să te părăsesc.
‎Îmi pare rău.
‎Ce e?
‎Chestia asta. E respingător.
‎- Lasă prostiile. Să văd. ‎- Nu!
‎Ieși afară!
‎Iver?
‎Iver!
‎Nu.
‎Îmi pare rău!
‎- Tai-o. ‎- Ce?
‎Tai-o!
‎- Glumești? ‎- Te rog.
‎Înăuntru.
‎Bine. Așa.
‎- Așa. ‎- Da.
‎Nu te mișca.
‎Fă-o odată!
‎Bine.
‎Trei,
‎doi,
‎unu.
‎Da!
‎'Neața, căpitane!
‎Ai dormit ore întregi.
‎Visam.
‎Eram acasă.
‎Bravo ție.
‎Cum simți gâtul?
‎Înțeleg.
‎Și eu am avut un vis.
‎Aproape că mă simt vinovat.
‎Știu că ai ales-o tu,
‎dar cred că azi-noapte a decis ‎să mă aleagă ea pe mine,
‎dacă mă înțelegi.
‎Ai văzut urmele de afară?
‎Mă duc să mă uit. ‎Ar putea fi un iepure sau altceva.
‎Nu vreau să știu.
‎A fost doar un vis.
‎Nu vreau să știu.
‎O să-l omor.
‎Ai luat-o!
‎Căpitane!
‎Oprește-te!
‎- Era a mea! ‎- E în regulă.
‎- A mea! ‎- E în regulă.
‎Căpitane, nu e real.
‎Calmează-te.
‎Nu e real.
‎Nu.
‎- Căpitane, las-o jos. ‎- N-o face!
‎Nu e real.
‎Calmează-te!
‎N-o face. Nu e real.
‎Nu e real.
‎- N-o face! ‎- Lasă arma jos!
‎- Stai! ‎- Nu e real!
‎- Las-o jos! ‎- Las-o jos!
‎- Ejnar, oprește-te!
‎Nu!
‎Lasă…
‎Am înnebunit?
‎Eu nu…
‎Îmi pare rău, Iver.
‎Nu s-a întâmplat.
‎Bine?
‎Câtă mâncare mai avem?
‎Aproape deloc.
‎- Muniție? ‎- Aveam două cartușe.
‎Vezi ceva?
‎Nu.
‎E un urs!
‎Unde e pușca?
‎- E în coliba cu provizii! ‎- Ce?
‎Fă zgomot.
‎Crezi că a plecat?
‎Nu știu.
‎ZIUA 865
‎Iver?
‎Iver.
‎Ursul.
‎- Da? ‎- Da.
‎O singură șansă. Un glonț. Nu rata.
‎Bine.
‎Unu, doi, trei.
‎Bine.
‎Dă-mi arma.
‎Sunteți în siguranță.
‎E în regulă.
‎Mergeți acasă acum.
‎Care e sarcina cea mai importantă ‎pentru un explorator?
‎Când călătorești în teritorii necunoscute ‎pentru a descoperi noi părți ale globului,
‎o faci pentru a te asigura ‎că mărturiile descoperirilor tale
‎ajung întregi înapoi,
‎cu sau fără tine.
‎Altfel, totul e în zadar.
‎Sângele, transpirația și lacrimile ‎vor fi fost degeaba.
‎Spre deosebire de membrii onorabili ‎ai presei daneze,
‎noi, guvernul danez, ‎nu ne-am îndoit o clipă
‎de întoarcerea acasă în siguranță ‎a căpitanului Mikkelsen.
‎Ne-am făcut datoria, asigurând întoarcerea ‎în siguranță a unui erou danez.
‎Ce mulți sunt!
‎Știi nava aia,
‎Titanic?
‎S-a scufundat.
‎Voiai să lucrezi pe ea.
‎Am avut noroc.
‎Mereu am avut noroc.
‎Nu.
‎Eu am avut noroc.
‎N-aș sta aici dacă nu erai tu.
‎Mulțumesc, Iver.
‎Pe baza descoperirilor aduse ‎de căpitanul Ejnar Mikkelsen,
‎Statele Unite recunosc
‎că Peary Land nu e o insulă,
‎ci o parte din Groenlanda.
‎Iver.
‎- Da? ‎- E o femeie acolo?
‎Da.
‎Căpitane.
‎Îmi face mare plăcere…
‎Felicitări, domnilor!
‎Mulțumim.
‎…să fiu primul ‎care le urează bun venit acasă
‎celor care au făcut imposibilul posibil.
‎El e Iver.
‎Iver Iversen.
‎- Mă bucur să vă cunosc, dră… ‎- Holm. Naja Holm.
‎Mă bucur să vă cunosc, dră Holm.
‎Asemenea.
‎Căpitanul Ejnar Mikkelsen
‎și Iver Iversen.
‎Mergeți! Vă așteaptă.
‎S-au întors, vă asigur!
‎- Dle ministru. Iver Iversen. ‎- Mulțumesc, dle.
‎EJNAR MIKKELSEN ȘI NAJA HOLM ‎S-AU CĂSĂTORIT UN AN MAI TÂRZIU
‎ȘI-A DEDICAT VIAȚA GROENLANDEI
‎IVER IVERSEN N-A MAI PUS PICIORUL ‎NICIODATĂ ÎN ARCTICA
‎EJNAR ȘI IVER AU RĂMAS PRIETENI PE VIAȚĂ
‎BAZAT PE CARTEA „TWO AGAINST THE ICE”, ‎DE EJNAR MIKKELSEN
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan