Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Projdi se, jako by kamera neexistovala.
- Je mi zima, jdu do auta. - To je furt dokola.
Trhni si, Carlo. Nebudeš v mým filmu.
Sandro, jak se to zaostřuje?
Musíš to přepnout na automatické ostření.
Opatrně, může to začít každou vteřinu.
- Vypadá to dobře? Podívej. - Ne…
Kousek doleva.
Nechtělo by to víc světla?
Ukaž.
Jo, trochu víc…
Slabý až mírný…
vítr
v západním regionu.
PONDĚLÍ 12. DUBNA CARLA, HLASOVÁ ZPRÁVA
Slabý až mírný vítr
v západním regionu.
Tati, to je moje druhá zpráva.
První jsem poslala před 40 minutami.
Je stále nepřečtená,
i když jsi byl před čtvrt hodinou online.
Všechno je v pořádku, ale je to důležité.
Shrnu to, abys neztrácel drahocenný čas.
Potřebuju, abys přijel.
Přijeď do Córdoby, třeba jen na den.
Musíme doladit detaily ohledně přepsání domu.
Prosím, zavolej mi.
Maxi.
Myslím, že chystají nějaké překvapení.
Jaké překvapení?
To nevím.
Jak to, že nevíš?
Slyšel jsem Gustava a Muldína,
ale viděli mě a změnili téma.
Tak to zjisti, Maxi.
Nechci překvapení, zvlášť před premiérou.
Neboj, taxík tam bude za pět minut.
Dobře.
Dobré jitro, Osvaldito.
Je krásný den, lenochu.
Vzbuď se.
Osvaldo.
Osvaldito.
Kdepak je moje děťátko?
Kdepak?
No tak, tatínek má dneska velký den.
Tatínek jde do práce. Kde jsi?
Osvaldito.
Osvaldo, neděs mě. Kde jsi?
Osvaldito.
Ty hajzlíku.
Málem mě z tebe kleplo.
Kdes byl, čůrat?
Chováš se divně, Osvaldo.
Nechci chodit do práce vystrašený.
Co se děje?
Dej tatínkovi pusinku. Jdu do práce.
Pusinku tatínkovi!
No vida. Bylo to tak těžké?
Pane Floresi!
- Zdravím. - Jste můj idol.
To se mi snad zdá.
Nemůžu odejít bez selfie.
Samozřejmě.
- Ano? - Ovšem.
- Pojďte sem. - Ano.
- Sundejte si brýle. - Ano.
Migueli, šéfe!
Čau!
- A je to. - Díky!
Večer se budu dívat s rodinou.
- Díky moc. - Jste genius!
Miguelito, ahoj.
Večer chci na terase pověsit 20 kilo prádla.
Že nebude pršet?
Neboj se, Elvirito.
Večer bude jasno,
teplota mezi 20 a 22 stupni.
Dobře. Budu se dívat.
Ve 21.45. Neustále na to běží reklamy.
Moc se těším, Elvirito.
Je to první meteorologická TV show v Argentině. Velká věc.
Jo, a ty vypadáš výborně, zlato!
Já nevím. Konkurence je velká.
Budeš mít velkou sledovanost. Neboj.
- Do toho, Miguelito! - Do toho, Elvirito!
- Do toho! - Ano.
Ahoj, Maxi. Jsem u dveří, a taxík tu není.
Víš něco o tom překvapení?
Promiň, že obtěžuju, Migueli.
Vůbec, Alfonso. Ahoj, Kiko!
Miluju vás, Migueli!
- Zdravím! - Já vás taky!
Potřebuju se poradit.
Moje žena vydezinfikovala obývák a kuchyň přípravkem proti hmyzu a chce,
aby dnes Kiko spal na terase.
Mám trochu strach.
Ale gamexane je velmi silný jed.
- To ano. - Jestli onemocní,
nepřežijeme to.
Kiko je jako náš syn.
Neboj se, Alfonso.
Dnes bude jasná noc.
Mezi 20 a 22 stupni, maximálně.
To jsem rád. Moc děkuju.
Takže, Kiko, dneska spíš venku.
Promiň, že jsem obtěžoval.
- Ale vůbec ne. - Hezký den.
Ovšem, i tobě.
Měj se a pozdravuj manželku.
Ahoj.
Vida, koho tu máme!
- Toho meteorologa z telky. - Ano.
Víš, kdo to je, ne?
Ne.
Dnešní děti nic nevědí.
Tráví celý den s mobilem.
Fotí se s vyplazeným jazykem.
- Jsou pořád nadržení. - Babi!
- Co? - Promiňte, ona je drbna.
Ne, to je v pořádku.
Dnes večer zlomte vaz.
- Díky. - A pozdravte mě.
- Dobře. - Jsem Mabel.
Mabel.
- Výborně. Nashle. - Migueli?
Ano. Maxi?
- Auto je tam už deset minut. - Kecali, teď přijelo.
Dnes v 21.45, že?
- Ano. - Hodně štěstí!
Díky moc. Nashle.
UDĚLEJTE V LÉTĚ ZE SVÉHO MĚSTA OÁZU NEOMYLNÝ
Velká meteo show startuje v pondělí na 10. kanále v hlavním vysílacím čase.
A my zde máme jejího moderátora, pana Miguela Florese, neomylného.
Jediný, kdo je neomylný, je Bůh.
Ačkoliv je pravda, že za dvacet let
jsem se nikdy v předpovědi nemýlil.
Takže jste něco jako bůh meteorologie?
To jste řekla vy.
VELKÁ METEO SHOW
Na té fotce jste vy?
- Na jaké? - Na té reklamě na Velkou meteo show.
Ano, to jsem já.
- Vy jste slavný. - Kapku.
Z jaké doby je ta fotka?
Jak to myslíte? Je z minulého měsíce.
Proč?
Ne, jen…
O čem je ten pořad?
O meteorologii.
Vy jste nikdy neviděl zprávy na 10. kanále?
Býval to segment, který byl součástí zpráv.
Ne, já sleduju seriály na kompu. Na televizi se nedívám.
Naši se někdy v noci dívají na televizi. I babička.
- Babička jo. - Vážně?
- Ano. - Babička se dívá.
- Můžete trochu ztlumit tu hudbu? - Ano.
Je nahlas.
- Pardon. Je to lepší? - Ano.
A co v tom pořadu děláte?
Předpovídám počasí.
A…
chci říct…
Platí vám za to dobře?
Skoro tak dobře jako za řízení taxíku.
- Fajn, vyměníme se. - Jo.
Dobře.
Musíte na to mít nějaký kurz? Možná by mě to zajímalo…
Kurz? Ne, vysokoškolský titul.
Obor atmosférické vědy. Trvá to sedm let.
Nepovídejte.
Já na to mám apku,
- která umí předpověď na deset dní. - Jak je přesná?
- Je přesná. - Dobře.
To není možné.
Tyhle aplikace přebírají data z meteorologických stanic,
vytvoří z nich barevné grafy
a pomocí matematické rovnice
vypočítají pravděpodobnost pro každý region…
Používej blinkry, kreténe!
Krucinál!
To je země, panebože.
- V sobotu je zápas. - Bude pršet.
Jak to víš?
Sledovals Miguela Florese?
Když chceš vědět, jestli bude pršet, sleduj Miguela Florese.
Jsou to podvodníci.
Kouknou se na telefon a pak to zopakujou.
Jo, ale Miguel ne.
Miguel studoval meteorologii. Nikdy se nespletl.
On ti zaplatil?
Ne, ale nikdy se nemýlí.
Je to jedinečný talent, nikdy se nemýlí.
- Ty mluvíš jen o něm, kámo. - No a?
Já si myslím,
že máš pro toho neomylného slabost.
Čemu se smějete?
Už zase? Mám vás plný zuby.
- Nerozčiluj se. - Plný zuby.
- Přestaňte mě srát. - Počkej.
Jorge, dej mu croissant, ať mu stoupne hladina cukru.
Celou kopici, ať mi dají pokoj. Už mě neserte.
Dobře, díky.
Na shledanou.
Miguelito, dnes je ten velký večer.
Zásadní změna, Domingo.
Hodně štěstí!
- Do toho, Miguelito. - Do toho.
Komparz do studia č. 4, prosím.
- Carmencito. - Miguelito, nervózní?
- Ne, těším se. - Do toho!
MIGUEL FLORES
Migueli, konečně!
Ahoj. To je ten oblek?
Ne. Řekni, že se ti nelíbí, a skočím pod auto.
Zkoušel sis ho ve čtvrtek.
Kdo říká, že se mi nelíbí? Jen se ptám.
- Ne, je hezký. - Tak dobře.
A ten neonový mrak na dveřích je tvoje práce?
- Řekni, že se ti nelíbí, a umřu. - Přestaň.
Nemůžeš se kvůli všemu zabíjet, Maxi. Proboha!
„Migueli, hodně úspěchů." To je hezké.
Viděls to všechno?
- Nádhera. - Nádhera.
Dostal jsi zprávu od meteorologické služby?
- Tys ji nedostal? - Ne.
Posílal jsem ti ji. Zkontroluj si mobil.
- Miguelito! - Ahoj.
- Den D je tady. - Jdeme na to!
- Jak se cítíš? - Dobře. Energicky.
Výborně, je to vidět.
Tvoje aura září, oči se ti lesknou.
Vypadáš skvěle!
- Skvěle. - Výborně!
Jak se ti líbí Mery Oliva?
- Kdo? - Jak to, „kdo“?
Mery Oliva, reportérka z 23. kanálu.
- Neznám ji. - Tvoje sekretářka.
Je to tvoje nová sekretářka ve vysílání.
To je to překvapení.
Gustavo, já sekretářku nepotřebuju.
Všichni potřebujeme sekretářku. Pojď se mnou.
- Nech mě v klidu se připravit. - Jo.
- Pojď. - Musím se soustředit.
Nestyď se, bude se ti líbit.
Věř mi. Naláká mladší publikum.
Proč takhle na poslední chvíli?
Bude stát vedle tebe a číst vtipné tweety.
- Gustavo. - Ahoj.
Nemůžeš to na mě takhle vybalit.
- S tebou je těžká práce. - Se mnou?
Ano. Může nám to zvednout rating.
Tobě není nic vhod.
Kolik máš sledujících na Instagramu?
Kolik jich máš?
- 312 000. - Dva miliony.
- No a? - On jich má dva miliony. To je hodně.
I kdyby jich měla devět milionů, je to fuk.
Vůbec ne.
- Dnes je den D. - Ahoj.
Jak se máte?
Dobře, ale musíš mě předem varovat.
Jsem tváří celé show.
- Já vím. - Takže?
Musíš mi důvěřovat. Sám to nezvládnu.
- Musíš mi důvěřovat. - Ne.
Neříkej mi, že ti nedůvěřuju.
Připravujeme to už dva měsíce.
Když jsi chtěl tu salsa kapelu, co jsem řekl?
Chci big band jako Glenn Miller.
Ty Glenne Millere, hele…
Nenuť mě tančit.
Podívej se na ně. Proboha.
- Zdravím. - Chtěl jsi globus, máš ho.
- Chlapi, jste skvělí. - Úžasné.
Říkal jsem ti, že je to kost.
To, co jsme dělali na 23. kanále, ale…
s mnohem větší produkcí.
Gus chce, aby ta show byla událost.
Gus.
- Dobře, o tom ses nezmínil. - Dobře.
Mery, zlato, chci ti představit Miguela.
Ahoj!
- Máma vás zbožňuje. - Páni.
- Skončili jsme, ne? - Ano.
Její poznámky musí být o počasí.
Jo, Mery mi říkala…
Nevím, jaký byl 23. kanál,
ale to, co uvidíte tady,
nemá v dějinách argentinské televizní meteorologie obdoby,
takže si to pište.
- Dobře, zapíšu. - Ano.
- Nezapsal si to. - Zapíše.
Řekls mu to dvakrát.
Mery obstará Twitter a Instagram.
A Facebook.
Facebook není moc důležitý.
Pro Miguelovy fanoušky ano.
Jasně. A ten pes s námi bude taky pracovat?
Ne, to já nemůžu.
- Roztomilé. - Promiň, Migueli.
- Postav se před tu obrazovku. - Pardon.
Dobře. Tady?
- To se podívejme! - Bezva. Tady to je.
Podívej se na to!
- Takhle jsem si to vysnil. - Krása.
- Vidíš, co jsme udělali? - Jo.
- To jsme nachystali pro tebe. - Ano.
Tohle bude úspěch. Ti nahoře se těší.
Já se těším, o sponzorech ani nemluvě.
To si umím představit. Taky se těším.
To jsem rád,
ale nezapomeň, že ten pořad má být zábava.
Aby lidi zapomněli na starosti. A počasí
je jen záminka.
Ne, ten pořad je o počasí. Není to záminka.
Tak mi řekni, kdo další má takovou obrazovku,
globus, kapelu, Mery, která čte tweety,
a jedinečného moderátora jako ty.
Řekni mi to. Protože jinak poskytujeme stejné informace
jako každý jiný pořad o počasí.
Ne. Moje informace jsou jedinečné. Já na tom makám.
Proto mi lidé věří. Apky se pletou, já ne.
Víš vůbec, komu děláš producenta?
Vím, komu dělám producenta. Jsi jednička.
- Takže? - Dělám to všechno, abys byl spokojený.
- Jsi spokojený? - Ne, rozčílils mě.
Máte něco odjinud? Córdoba a Jujuy jsou totéž.
- Cože? - Klid, on ví kulový.
Ne, Córdoba není totéž co Jujuy!
Byl jsem v klidu, chtěl jsem se soustředit, rozmluvit.
Tys mě rozhodil, ničíš mě.
- Můžeš se uklidnit? - Ne, nemůžu.
Chci, aby ses uklidnil a nerozčiloval se.
Ta holka a pes jsou tu jen na zkoušku, ano?
V západních regionech povane slabý až mírný vítr.
- Super. Zlom vaz, fešáku. - Díky, zlato.
Kde je ten vlk?
Opatrně, je horké.
- Do prdele! - Co se stalo?
- Spálil jsem se. - Říkal jsem, že je horké!
- Co teď? - Koukni na ten puchýř.
Jsme připraveni.
Skvělé, „jsme připraveni“. Koukni na to.
Mám to oteklé?
Ne, proboha, Migueli. Vypadáš skvěle.
V Saltě spadla lanovka. Zprávy nám zvyšují sledovanost.
- Ne. - Jak se cítíš?
Dobře.
- Určitě? - Ano.
- Připraven, Migueli? - Ano.
Je mi skvěle.
Dnes zazáříš. Tohle je tvůj den.
- Dej do toho všechno. - Pojďme.
Kamera jede. Akce!
Z Buenos Aires v Argentině
k vám přichází první celostátní meteorologická show.
Dnešním večerem vás provede úžasný meteorolog,
muž, který dokáže srazit bohy na kolena…
To napsal Miguel?
Ano, inspirovalo ho představování Apolla v Rockym IV.
Přichází…
Miguel Flores!
Přichází Miguel, Miguel přichází.
Co Miguel řekne, to vždy platí.
Vem si bundu, když ti to radí.
Když Miguel řekne, že déšť bude spíš,
deštník sbal si, neprohloupíš.
Přichází Miguel.
A MERY OLIVA
Miguel přichází.
Přichází Miguel.
Miguel přichází.
Vítejte ve Velké meteo show!
V první meteorologické show v argentinské televizi.
Je to úžasné.
Jak to, že ještě nikoho nenapadlo udělat zábavný pořad o počasí?
- To se mi snad zdá. - Co se děje, dědo?
- Vypni toho pitomce. - Táta mě zabije, jestli to přepnu.
Hodně lidí se mě ptá:
„Migueli, proč dělat pořad o počasí, když mám apku na mobilu?“
Tady jim ukážeme, že nám ty aplikace
celý život
jenom lhaly.
Do prdele práce!
Luisi!
Co se děje?
Co bude dál?
Koukni na mě!
Náboženství, - kde bůh je 1 500 - GB mobil?
Opatrně, ano?
Možná to není špatný nápad
obnovovat víru pouhým dobitím baterie.
Nedávno jsem to šteloval.
Ale štelováním to neopravíš.
Musíš vyměnit kohoutek, ramínko, všechno.
Mariso, starej se o to kuře.
Já umyju rajčata v koupelně.
To je tvoje řešení?
Mám toho dost!
Kolik stojí ta vodička na pneumatiky?
Moc ne.
Můžeš mě poslouchat?
Poslouchám tě, Mariso, uklidni se trochu!
Je to první show Miguela Florese.
Rád bych si ji aspoň poslechl.
Chci toho snad moc?
Je to důležitější než kuchyňský dřez?
- Co myslíš? - Tu vodičku, Luisi.
Ano, je důležitější. Je to můj pracovní nástroj.
Hotovo.
Jaký je rating?
Výborný. Maximum až 17 bodů.
12. kanál má jen 11.
Pojď, Migueli!
Neříkal jsem, že je genius? Tak pojď, Miguelito!
Mám skvělou zprávu pro obyvatele Buenos Aires.
Dnes a zítra večer
bude zcela jasno s teplotou maximálně 22 stupňů.
To vám já, Miguel Flores, neomylný,
zaručuji.
To kuře je jako šutr.
Podle mojí apky je ve dvě ráno 20% šance na bouřku.
Ne, ty aplikace se nikdy netrefí.
Včera předpovídaly „celodenní déšť.“ Ani kapka.
Tvůj táta věří komikovi z telky víc než vědě.
Komikovi? Miguel Flores to studoval šest let.
Vždycky to říká.
Zasraný kuře!
Každopádně, Luisi,
co kdyby sis pro jistotu dal taxík do garáže?
V noci bude jasno. Neslyšelas? Je snad vypnutý zvuk?
Dělej, jak chceš.
Vždycky si nakonec uděláš, co chceš, a proto jsme
na tom takhle.
- Jak jsme na tom? - Na hovno!
Myjeme rajčata v koupelně.
Ona řekla „hovno“.
Dneska jsem v tom taxíku strávil devět hodin. Devět hodin.
Prvního zákazníka jsem vezl do centra.
Hlavní třída byla zavřená kvůli demonstraci.
K obědu jsem měl jen sendvič se šunkou a sýrem
na semaforu na červené.
Nevydělal jsem ani 1 500 pesos, a ty chceš, abych utratil 700
za parkovací místo 15 bloků odsud.
Proč tak sténáš, tati?
Zníš jako pes!
Dobře, je po večeři.
Uvidíme, co bude pes jíst teď.
- Vidíš, byly to ty druhé. - Bože.
Ty musíš mít vždycky pravdu.
- A ty ne? - Ne.
Ty rád vítězíš.
A dneska jsi zvítězil.
Bylo to velké vítězství, neomylný.
Infarktové,
výbušné.
- Půjdeme do ložnice? - Chci pozdravit Osvalda.
- Osvaldita? Dobře. - Bude to vteřinka.
- Budu čekat v pokoji. - Už jdu, Osvaldo.
Ahoj.
Ahoj, Osvaldito.
Osvaldo, kde jsi?
Dnes jsem si vedl dobře.
Moc dobře.
Rating byl 19,2 bodů.
Jsem moc šťastný.
Pusinku, zítra na viděnou, spi sladce.
Co se děje, Luisi?
- Ne, přestaň. - Pojď sem.
Ne!
Co to děláš? Zbláznil ses?
Já ti říkala, ať to auto odvezeš!
Neříkej mi, žes mi to říkala! Do prdele!
Umřeme tady! Pojď!
On to zaručil!
Říkal „jasná noc“.
To je takovej kretén!
Takovej kretén!
Pojď dovnitř, Luisi!
Pojď dovnitř, sakra!
Ahoj.
Dobré jitro.
Kolik je hodin?
9.30.
Kolik?
9.30.
Jak to?
Copak jsem ti neříkal, ať mě vzbudíš v 8.30?
Já vím, ale spal jsi tak klidně, že jsem nemohla.
- Tady máš kávu. - Díky.
Jak je?
- Dobře. Prosím. - Díky.
Tys zalévala kytky?
Cože?
Tys zalévala kytky za oknem?
Ne.
Přijdu strašně pozdě.
Spala jsem mizerně. Vzbudila mě ta bouřka, a pak jsem už oka nezamhouřila.
Jaká bouřka?
Asi ve tři ráno. Lilo jak z konve.
Tak jo, uvidíme se večer?
Zavolej mi, a něco podnikneme.
Jo. Čau.
…vypovídala před soudem.
Zahajuje právní bitvu proti svému otci, Jamie Spearsovi.
Ale naneštěstí,
hlavní zpráva je momentálně toto. Během pěti minut se rozpoutal chaos.
Přívalové deště
a krupobití
s větrem o rychlosti až 70 km za hodinu
způsobily nevyčíslitelné škody
v Buenos Aires i na jeho předměstích.
To není možné.
Mohlo se z Buenos Aires stát město s tropickým klimatem, Antonio?
Vypadá to tak.
Podívejte se na tyto záběry…
MAXI: HLASOVÁ ZPRÁVA, 72 NEPŘEČTENÝCH ZPRÁV, 47 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ
Floresi! Vyser si voko!
Hele, tamhle je!
Zrušte toho pitomec. Vyfoť ho.
- Prosím. - Vyfoť ho.
Panebože, dost.
KREMACE DOMÁCÍCH MAZLÍČKŮ
Floresi!
Zaplatíš tohle, debile?
- Ne, promiňte. - Hajzle.
Miguelito, to jsi vážně posral.
- Elviro. - Jak se zamaskuješ?
To nic, Elviro.
Udělals mi z auta cedník, kreténe!
Panebože. Můj taxík.
Tamhle je. Běž.
- Zastavte. - Migueli, zlynčují tě.
Panebože.
Ty vrahu!
Ostrá odezva ze sociálních médií vůči Miguelovi Floresovi.
Twitter explodoval.
Pár příkladů za všechny.
Luis Craus říká: „Proč místo těch mediálních klaunů
nepostaví před kameru skutečné anonymní hrdiny
z Národní meteorologické služby?“
Člověk se musí ptát: „Čí je to chyba?“
Někoho z Národní meteorologické služby,
nebo naše, protože tomu věříme, protože je to v televizi?
Musím to vzít oklikou, silnice je neprůjezdná.
Ta bouřka skácela semafor.
Diváci říkají: „Ta nanicovatá krysa!
Zdemolovali město kvůli nějakému ratingu.“
Tito Delafe říká: „Myslím, že využívají Florese jako obětního beránka.“
Fronty před opravnami sahají přes pět bloků.
Budou vydělávat víc než manažer Cristiana Ronalda.
Pro mě ztratil své kouzlo.
Dnes tě miluju, zítra nenávidím.
Byla to jen mylná předpověď.
Nikdo neumřel, tak klídek.
Miguel Flores: Bůh, nebo ďábel?
Vznikne nový společenský příkop?
Ještě dlouho?
Ne.
Tady.
To je antistresová koule.
Funguje to. Mačkejte ji.
Tady to je.
- Logan 2020… - 2020, ano.
- Poznávací značka BA477 - CB.
Jasně.
Vaše pojistka nepokrývá škody způsobené krupobitím.
Ale ano. Podívejte se znovu, to pojištění kryje všechna rizika.
Ano, jistě…
„Všechna rizika“ je název.
Jak to myslíte?
Nečetl jste ten odstavec psaný drobným písmem?
Ne, nečetl. Věřil jsem vám.
Vybral jsem si pojistku proti všem rizikům a myslel, že „všechno“ znamená všechno.
Jistě. Ano.
„Všechno“ znamená v téhle pojistce všechno kromě krupobití,
ale jestli chcete, můžeme ji rozšířit. Řeknu vám, kolik by to stálo.
Poslyš, hochu.
Já to auto používám k práci.
Jasně.
Tady.
Ne, to je v pořádku. To je upomínkový předmět.
Nechte si ho.
Ne. Tady.
Dobrý den, Domingo.
Miguelito.
- Přinesla jsem výplatní pásky. - Výborně.
- Posaď se. - Dobře.
Jak se ti líbí Itaparica?
- Cože? - Itaparica v Brazílii.
- Nikdy jsem tam nebyl. - Je tam krásně. Je to pod Bahiou.
Průměrná teplota 30 stupňů, plavky, koktejly…
Samba tam jede jako blázen.
Mně ta brazilská rozjuchaná atmosféra leze na nervy.
Televize sežene letenky za poloviční cenu.
Ty jedeš na dovolenou?
Ne. Ale ty jo.
Fakt jsi to posral, Migueli.
Hele, ty mě dobře znáš.
Gustavo, ty víš, kdo jsem a jak pracuju.
Zanalyzoval jsem ty předpovědi do nejmenšího detailu.
- Nevím, co se stalo. - Stalo se to, že ses zaručil.
„To zaručuji.“
To je pravda, ale to je jen průpovídka.
- Diváci milují průpovídky. - Ne, diváci milují zábavu.
Chtějí si vyčistit hlavu a zapomenout na každodenní problémy.
Neříkal jsem ti to?
Ta show je pro zábavu.
Bylo to prosté, Migueli.
Dobře, zmýlil jsem se. Jednou jsem se zmýlit musel.
Gustavo, copak ty ses nikdy nezmýlil?
Kolik špatných televizních pořadů jsi vyprodukoval?
Ty jsi ten neomylný.
Ne? Rocky IV.
Není to tak? Neomylný se nemůže mýlit.
Máš vůbec ponětí, jaké škody ta bouře způsobila?
Víš, kolik z těch diváků, kteří tě denně sledují,
přišlo o střechu nad hlavu, dům, auto,
okna a tak?
Samozřejmě, ale oni to pochopí.
Celé to zkomplikovala změna klimatu.
Lidi to vědí.
Ne. Lidi vědí hovno.
Ne, promiň. Lidi vědí.
Vědí, že budou muset dát peníze, které nemají,
na opravu něčeho, co by se nemuselo opravovat.
kdyby ses nezmýlil.
Co to tím chceš říct? Že je ta bouřka moje chyba?
Co tohle je?
O co tu jde? Já se snad zblázním.
Klid, přestaň. Jeď do Itaparicy.
Neblázni. Vezmi si dovolenou.
Dáváš mi padáka?
Ne. Jen jsem řekl, že ti dávám předčasnou dovolenou.
Pak se uvidí.
Víš, že lidi na všechno zapomínají.
Brzy budou nenávidět někoho jiného.
Počkej, Gustavo.
Nemůžeš tu show ukončit.
Odvysílala se jen jedna epizoda.
Stoprocentně. Na tom se shodneme.
Show musí pokračovat.
Ta show bude pokračovat, ale ty ne.
To je naprosté šílenství.
Jedna špatná předpověď, a sbohem dlouholeté kariéře?
Jedna špatná předpověď?
- Viděl jsi sociální sítě? - No a? Znáš přece lidi.
Cítí se absolutně beztrestně.
Jenže ti lidé jsou naši klienti,
rozhodují o naší budoucnosti.
- O té nerozhodují oni, ale ty. - Dobře, když to říkáš.
Rozhodují za mě.
Jsme skutečná demokracie.
Oni hlasují, já poslouchám.
To jsou pravidla.
To bys měl už dávno vědět.
- Uf. - Uf.
Já vím, co to „uf“ znamená…
Tedy… ovšem. Jasně.
Jinými slovy, ty rozhodneš, jestli zůstanu, nebo…
Vlastně ne. Oni rozhodnou za tebe.
Promiň, že se ptám, ale poslední dobou…
nějak nechápu, jak to všechno funguje.
Ano, jdu do studia.
Ale nemám vrtulník, jasný?
Carmencito.
Haló?
Ticho, natáčíme.
Tys to věděl, viď?
Proto ses choval divně.
Tys to věděl.
Věděl.
Ať je zima nebo hic,
nemůžete si přát víc…
Dnešním večerem
vás provede hvězdná moderátorka
Mery Oliva!
MODERUJE: MERY OLIVA
To se mi snad zdá. To je…
Lásko, otevři pusu.
Nic mi nedávaj. Co je to?
Bachovy kapky, udělají ti dobře. Na.
Trochu níž.
Když hodně prší, tak nevěš hlavu,
ona postará se o zábavu.
Přichází Mery
a s ní i Simón.
Přichází Mery
a s ní i Simón.
Koukněte na ni.
Dobrý večer!
Vítejte ve Velké meteo show.
Díky, že jste si nás naladili.
Než začneme,
chceme pozdravit, já a Simón,
našeho přítele Miguela Florese,
který má zdravotní problémy.
Doufáme, že se brzy uzdraví.
Migueli,
hodně síly.
Posílám ti polibek.
Tohle je dobré.
Co? Nikdy jsem nebyl zdravější.
Hajzlové!
Uklidni se. Tohle ti nesvědčí.
Tamto mi nesvědčí! Je to falešná zpráva.
Panebože. Co se děje?
Řekněte mi prosím, co se děje.
Lidé na ulici mi říkali, že mě milují.
Oni mě znají.
Ano.
A teď můžu za všechno.
Jsem na pranýři.
Zasranej meme. Ne!
Špatné počasí zažene dobrá nálada!
Ne…
Co hledáš?
- Telefon. - Tady je.
- Tohle skončí! - Uklidni se.
Ne, mám toho dost.
Já… ne. Tohle tedy ne.
Teď něco uslyší.
- Haló? - Ahoj. Dej mi Gustava.
- Kdo volá? - Ty víš, kdo volá. Nedělej blbou.
- Dej mi… - Gustavo je ve studiu.
Není ve studiu, je vedle tebe. Nelži mi.
Právě odešel.
Já…
Aby bylo jasno,
ten pořad, co vysíláte, je můj, a ty to víš.
Já ho vymyslel.
Haló?
- On zavěsila! Ta čubka! - Uklidni se.
- Přestaň. - Zavěsila.
- Zavěsila! - Migueli!
Uklidni se, prosím! Dostaneš infarkt!
Jaký infarkt?
- Co je to? - Počkej.
- Je to plyšák. - Cože?
Kdo sem tu hovadinu hodil?
- Co je to? - Uklidni se, Migueli.
- Nesahej na to. Možná je to bomba. - Počkej.
Není to krev, ale kečup.
Kečup? Kdo to sem hodil?
- Kdo to byl? - Počkej.
Kdo to hodil? A proč?
Kdo je to?
Co?
Opatrně.
- Pojď dovnitř. - Jo.
Ale proč?
Ale…
- Pojď, Migueli. - Co to bylo?
NASER SI, FLORESI JDI DO PENZE
Naser si, Floresi.
Floresi, ty kreténe!
Vylez, Migueli!
Vyser si voko!
- Pojď dolů, Floresi! - Naser si, Floresi…
- Jsem tady, Migueli. - Dobře.
- Připraven? - Dals auto do garáže?
Musel jsem té ženské zaplatit.
- Vážně? - Řekls jí, ať pověsí prádlo.
To se mi snad zdá. To je mrcha.
Dal jsem jí všechno. Videa pro ni i její rodinu.
- Autogramy… - Dost!
Znáš přece lidi.
- Přijedeme pozdě. - Ano.
Chceš pomoct?
Už to mám. Postarej se o Osvaldita.
Dej ho do sáčku s vodou.
Osvaldo jede taky?
Cos to řekl? Osvaldo? Co…?
Kam jdu já, tam jde Osvaldo.
- Dobře. - Ale…
Naser si, Floresi!
Mizíme, Migueli! Mizíme!
Jsi v pořádku?
Co je to za otázku?
Už jsme skoro tam.
Pomalu, debile!
Promiň.
Už jsme skoro tam, broučku.
Jsi bledej jako stěna.
A divíš se?
Nemohl jsem dýchat.
Vezmi si Osvaldita, prosím.
- Vezmi si Osvalda. - Dobře.
- Jak to tu vypadá? - Dobře.
Dobře, poslouchej.
- Dávej pozor. - Dobře.
Zavolej Gerónimovi Martensovi.
Řekni mu, ať mě odbaví přednostně, ano?
- Ty jsi s ním mluvil? - Volal jsem mu.
Volal jsem mu, ale nevzal mi to.
Asi má moc práce.
- Dělej, pospěš si. Jdeme. - Dobře.
- Pojď, jdeme. - Jo, to je on.
Dobré ráno.
Jorge, kafe, prosím.
S víčkem, s sebou.
- Dobře. - A tři libovolné croissanty.
Jorge prodává zmrzlinu, Luisi.
Objednej si ledovou tříšť.
Nezlob se, kámo. Je to jen vtip.
Copak?
Neomylný se zmýlil?
Víš, proč se to stalo?
Musíš se dívat na mobil.
- Aldo, proč ses na něj nepodíval ty? - Na co?
Na mobil.
Nevidíš, jak máš dojebaný auto?
Moje auto je v cajku.
V cajku?
Teď je v cajku!
Co to děláš? Ty zmrde!
- Já tě zabiju! - Běž pryč!
- Proč jsem ve frontě? - Protože tu Martens není.
- Proč ne? - Protože není.
A co kdyby sis stoupl do fronty pro členy posádky a diplomaty?
To nebude problém.
- Proč? - Protože jsi Miguel Flores.
- Stůj. - Dobře.
- Zavolej mi, až dorazíš do Córdoby. - Dobře.
- Bude se mi stýskat. - Dobře.
Už dost, Maxi.
Dobrý den.
- Ano, běžte. - Díky.
Šátek, brýle, klobouk a hodinky, prosím.
Nemám u sebe nic z kovu.
- Hodinky jsou z kovu. - Máte pravdu.
Všechno.
Mám zánět hltanu.
Běžte, Floresi.
Díky.
Jsme blízko, Osvaldito.
Jsme blízko, broučku.
Jsme blízko.
TOALETA
Rozbil jste mi dvě okna.
30 000 pesos za jedno.
Tady je číslo účtu.
Pitomec.
Dámy a pánové, vítejte ve městě Córdoba.
Jste volný?
- Pane Floresi! Nastupte si. - Dobře.
Vy jste se vrátil!
Převezl jste celé Buenos Aires.
Tati?
- Co tady děláš? - Pozvalas mě.
Vážně?
Abych doladil to přepsání domu.
Ale tys mi neodpověděl na zprávy.
Jsem tady.
Slyšela jsem, co se stalo, tati. Je to všude.
Je to naprosté šílenství.
Nechci být za blbku.
Přijel ses schovat?
Ne! Jak to můžeš říct? Ne!
Co je to?
Osvaldito. Nikdy jsem ti o něm neříkal?
Osval…neřekls mi o něm, ne.
Mám naspěch. Jedu do nemocnice.
Sežeň si hotel, zavolám ti.
- Počkej… - Ne, ten snímek!
Ne, mám ho tady.
Ty jsi tu ještě?
Běž do hotelu, tati. Zavolám ti.
Nemůžu bydlet v hotelu kvůli tomu, co se stalo.
A mně říkáš, že ses nepřijel schovat. Neuvěřitelné.
Přijel jsem i za tebou.
- Jo. - Dobře.
Myslel jsem, že bych mohl bydlet v tvém bývalém dětském pokoji.
- Mám tam skladiště. - Ale postel tam je, ne?
Je pokrytá věcmi.
Neboj, postarám se o to. Běž do práce, to je v pořádku.
Nad lednicí je druhá sada klíčů.
Díky, zlato. Přeju hezký den.
- Všechno bude v pořádku. - Ahoj.
STÁTNÍ UNIVERZITA V CÓRDOBĚ
DÍKY, CARLO
DÍKY, ŽE SES MĚ LÉČILA JSI SKVĚLÁ
Opatrně, může to začít každou vteřinu.
- Počkat, vypadá to dobře? - Ne, je to…
- Kousek doleva. - Tam?
Nechtělo by to víc světla?
Kousek dozadu.
Andy, zpráva dne.
- Totálně trendy zpráva, Marío. - Totálně.
Mery Oliva a produkce stále tvrdí, že Miguel je nemocný.
Nechci být zlý, mám Miguela moc rád, opravdu,
sledoval jsem jeho předpovědi.
- „Sledoval“? Minulý čas? - Ano. Chceš vidět moje auto?
Bohužel musím říct, že Miguel utekl před bouří jako krysa.
Tato fotografie z letiště od našeho posluchače to potvrzuje.
- Co to má v ruce? - Rybu, Marío.
Jediný přítel, který mu zbyl, je ryba.
Parchante.
Tati?
Ano?
Co je to?
Koupil jsem akvárium.
Byla na něj sleva 30 %.
No tak, pozdrav sestřičku.
Ne, myslím tohle všechno. Tys tu uklízel?
Ano, bylo tu trochu nepořádek.
- Ano. - Dobře.
Nepořádek, jo?
- Je to můj nepořádek. Já se v něm vyznám. - Dobře.
Kde je kniha Fyziologie VI., která byla v tom rohu?
- Ta červená kniha je tady. - Ne, tady ne.
- S ničím mi tu nehýbej. - Dobře.
- Prosím. - Jasně. Žádný problém.
Já… Kam jdeš?
Koupit si něco k snědku. Promiň, umírám hlady.
Nemusíš, protože ti táta uvařil tvé oblíbené jídlo.
Nudle s růžovou omáčkou
a s boloňskou klobásou.
Umyj si ruce a pojď.
Dostat se do primetimu je cíl…
Tebe to nudí.
Ale ne.
To bylo velké zívnutí.
Ne, jsem unavená, tati.
Jsem vzhůru od šesti.
Samozřejmě, jasně.
Co jsem to chtěla říct?
- Něco o primetimu… - Ne.
Aha, o tom notáři.
Zítra mu zavolám a domluvím s ním co nejdřív schůzku,
ať máme to přepsání domu z krku.
- Výborně. - Tak jo.
Cos tím domem chceš dělat?
Prodat ho.
A kam půjdeš?
Nevím.
Tenhle dům má bohatou historii.
Byl tvého dědy Dominga.
Pamatuješ si ho? Měl tě moc rád.
Vždycky říkal „nesahej na Carlu“.
Měl tě rád.
A ten dům je jediná věc,
kterou tvé mámě odkázal.
Jediná věc.
Co?
Chceš u mě kvůli rodinnému dědictví vzbudit výčitky svědomí?
Ne, co to povídáš?
Vypadalo to tak.
Ne, vůbec ne. Ale nebudu lhát.
Myslel jsem, že tu zůstaneš.
- A budeš mít rodinu. - Ne.
- To mě nezajímá. - Ne?
Ne.
- Nech to, já to umyju. - Ne, já to udělám.
Jak se má Mauro? Ještě s ním chodíš?
Marcelo.
Musí to být Marcelo, žádného Maura neznám.
- Proč jsem řekl Mauro? - Já nevím.
Taky žádného neznám.
A chodíte spolu?
Ne.
Proč?
Nudil mě.
To je škoda, mně se líbil.
Marcelo se ti nelíbil, tati. Prosím tě.
Viděls ho jen jednou.
Celou večeři jsi mluvil… vzpomínáš?
Celou večeři jsi mluvil o sobě a svých úspěších s počasím.
Neznáš ho.
Dobře.
A chodíš teď s někým?
Ne.
Chceš se soustředit na svou kariéru.
Ano, jako ty.
Procházíš různými etapami.
- Tohle není etapa. - Uvidíš.
Nakonec budeš chtít dítě.
Ne!
Nikdy nebudu chtít děti. Nezajímá mě to.
To říkáš teď. Počkej pět let.
Za pět let to budu vidět stejně.
Děti mě nezajímají, tati.
Carlo, jsi pediatrička.
A?
- A tvoje práce je léčit děti. - Cizí děti.
Které už existují.
Nejsou na světě mojí vinou, neporodila jsem je.
Někdo je musí léčit, ne?
Chtěl jsi umýt nádobí? Umyj ho. Já si musím lehnout.
Tati.
Nezdá se ti to…
trochu podivné, zvláštní?
- Co? - Tohle. Ty a já.
Mám pocit, že když s tebou mluvím,
vůbec tě neznám.
Mám pocit, že mluvím se známým, kterého vídám jednou za čas.
Ale nemám pocit, že mluvím se svým tátou.
Nemám.
Ale stejně díky za večeři.
Dobrý den.
Vy jste tu správcová?
Ne, jen jsem šla kolem.
Viděla jsem tu hromadu psích hoven, tak jsem se rozhodla to uklidit.
Tady bydlí Miguel Flores, že?
- Jste jeho další kamarád? Co rozbil? - Ano.
Moje auto.
Je tady?
Nebo je pryč?
V televizi říkali, že jel do Córdoby.
Je to pravda?
Ano.
Má tam dceru jménem Carla.
Víte, kde bydlí?
Nevím, panáčku.
Je to pediatrička. Pracuje ve státní nemocnici.
To bylo před dvěma lety. Nevím, jestli se to změnilo.
Carla?
Ano, Carla.
Panáčku, uhněte. Zdržujete mě.
Musím to dodělat. Běžte, panáčku.
No tak, běžte.
Dobré jitro.
Dobré, paní doktorko.
Jak se náš borec vyspal?
Dobře, spal dobře.
- Trochu ho to bolí. - Jo?
- Po té operaci. - Aha.
Je to ještě čerstvé. Pojď, posaď se.
Zítra budeme mít výsledky z laboratoře
a uvidíme, co dál.
Důležité je, že se cítí dobře.
A ty výsledky vám ještě neposlali?
Musíme počkat do zítřka.
Jasné je, že s pořadem není spokojený
a zdá se, že odejde. Uvidíme.
- Miguel Flores? - Ano, je tady v Córdobě.
- Mami, Miguel. - Vrací se ke kořenům.
Nebo se schovává?
Proč?
Lidé, kteří ho tady v Córdobě viděli,
tvrdí, že se těší skvělému zdraví.
Celá ta věc s nemocenskou vypadá jako výmluva.
- Oni Miguela vyhodili? - Vypadá to tak.
- On je fanoušek Miguela Florese. - Vážně?
Chce být meteorolog.
- Maxi. - Jak se máš?
Mám se výborně.
Proč voláš?
Vyzvedl jsem ty kapky z lékárny.
Dnes je pošlu do Córdoby.
Hýbej se trochu, nemáš žádný pas. Jsi tlustej. Plavej.
- Cože? - Ne, mluvím s Osvalditem.
Takže?
Co mám dělat s tvými věcmi ze šatny?
O čem to mluvíš? Proč?
Mám je odnést? Dovézt ti je domů?
- Ty jsi ve studiu? - Ano.
Řekli ti, abys vyklidil moji šatnu?
Navrhli to.
Hajzlové mizerný.
Takových let jsem tam strávil.
Byl to můj druhý domov, to je zlej sen.
Já…
Promiň, Maxi. Musím končit,
volá mi dcera.
Ne, počkej. Pošli mi adresu, a já ti pošlu ty kapky.
Dobře, udělám to.
Carlo?
Poslyš, můžeš přijet do nemocnice?
Cože?
Mám tu pacienta, který je tvůj fanoušek a rád by tě poznal.
Dobře, jasně.
Hned jsem tam.
Díky, čekám.
Dobře, tak zatím.
Chce tě pozdravit, vyfotit se…
- Kolik tomu klukovi je? - Osm.
- Dobrý den. - Jak se máte?
Nemohl ses trochu zamaskovat?
Klobouk, brýle, něco.
- Nevím. Co tomu klukovi je? - Na tom nesejde.
- Neptej se… - Jste machr!
Neptej se ho, co mu je. Pozdrav ho, vyfoť se, hotovo.
- Ale já chci vědět… - Na tom nezáleží.
Hlavně moc nemluv, tati.
A nehraj to svoje přehnaně optimistický divadýlko.
Tak jo.
- Počkej, jak se jmenuje? - Rodrigo.
Ahoj, Rodrigo!
Mami, Miguel!
- To není možné. - Dobrý den. Těší mě.
Jak se máš, Rodrigo?
Dcera mi říkala, že mě každý večer sleduješ
- a jsi můj fanda. - Dcera?
To je váš táta.
Včera jste nevysílal. Vyhodili vás?
Ne, vzal jsem si pár dní volna, abych si odpočal.
A navštívil svou dceru.
- Ano, jistě. - Vyfotíte se s Rodrigem?
Samozřejmě, žádný problém.
Vrabci si cvrlikali, že tu prý někdo ví hodně o meteorologii.
Rodrigo, jaké bude zítra počasí?
Teplota mezi 15 a 17 stupni,
vlhkost 75 % a ojedinělé srážky.
Beru tě! Uvidíme se zítra na place.
Pojďme na to.
Úsměv.
Jdeme.
Dobře to dopadne.
- S čím? - S tím klukem, uvidíš.
Nedělej předpovědi, tati. Nic o tom nevíš.
Nikdo to neví.
Nesnáším lidi, kteří říkají, že bude všechno v pořádku. Nevědí to!
Je to jen přání, rčení.
Je nezodpovědné a hloupé to říkat.
Když všechno dopadne špatně, co pak?
Musíš si přiznat omyl.
Dobře.
- Jen se snažím být milá. - Nejsi milá.
Nevím, co je podle tebe milé, ale tohle ne.
Tohle tedy ne.
Zdržím se o něco déle, Carlo.
- Cože? - Ano, rozhodl jsem se.
- A co tvoje práce v Buenos Aires? - Ne, to…
Vím, že tě teď nikdo nechce vidět,
ale to přejde.
I v Córdobě potřebují někoho, kdo bude předpovídat počasí.
V Córdobě už meteorology máme.
Ale ne tak dobré jako já, to tě ujišťuju.
Podařilo se ti znepřátelit si celé hlavní město, tati.
- Nedělej z toho celostátní průšvih. - Carlo!
No dobře.
Promiň, vím, že to bylo hnusný.
- Na můj vkus až moc. - Promiň.
Až moc.
- A já… - Poslyš.
Potřebuju, abys na chvíli odešel z domu.
Jak to myslíš, na chvíli?
Potřebuju, abys tam mezi sedmou a jedenáctou nebyl.
- Carlo! - Promiň, zapomněla jsem.
Zapomněla jsem, že čekám přátele.
Kam na ty čtyři hodiny půjdu?
Já nevím, tati. Jdi se projít.
- Zajdi si na večeři, je to krásné město. - No a?
V téhle situaci se nemůžu ukazovat na veřejnosti.
- Všichni se na mě dívají a… - No dobře, tati.
Naplánovala jsem si to, než jsi přijel, jasný?
- Jo. - Potřebuju svůj prostor.
Ale Carlo! „Potřebuju svůj prostor.“
Dobře, promluvme si.
Carlo.
Carlo!
Tys mě tu zamkla.
Uvědomuješ si to?
Ale…
Neuvěřitelné. Já pro tebe neexistuju.
Neexistuju, nic naplat.
Do hajzlu. Co mám teď dělat?
Promiňte, nechci obtěžovat.
Lidi to nechápou, že?
Chci říct…
Nechovají se k vám férově.
Ještě jednu, prosím.
Nikdo nemohl předvídat…
to krupobití, ale tu bouřku ano.
A já to přehlídl.
Řekl jsem něco vtipného?
Ne.
To je Bernardo.
Kdo je Bernardo?
Bernardo,
tohle je Miguel Flores.
Nejslavnější meteorolog v zemi.
Dobře.
Bernardo toho ví také hodně o počasí.
Moc toho nenamluví,
ale když promluví, vždycky má pravdu.
Vy jste taky meteorolog?
- Účet, prosím. - Ne.
Řekněte mi předpověď na zítra, a jsme vyrovnáni.
Já ji nemám.
Jsem na dovolené.
Stejně vás zvu.
Bylo mi ctí, že jste tu byl.
Zítra v 7.14. Déšť.
Co?
Zítra v 7.14 ráno bude pršet.
Přesně?
V 7.14.
Dobře. Díky za tu whisky.
- Ten špenátový koláč je dobrý. - Moc dobrý.
- Zdravím. - Zdravím.
- Je tu nějaký chlap. To je tvůj táta? - Ne.
Tati, vrátil ses moc brzy.
Brzy? Říkalas v jedenáct. Je 23.45.
- Už? - Ano, už.
Ahoj, Migueli.
Ahoj, Mauro. Jak se máš?
- Jsem Marcelo. - Promiň, pořád si to pletu.
Nic se neděje.
- Všechno v pořádku? - Ano.
Dobře.
Omlouvám se. Kdybychom to věděli, oblékli bychom se.
Ne, to je v pohodě.
No nic, já jdu do postele.
Zítra máme dvě operace, musím si odpočinout.
Samozřejmě, to dá rozum.
Migueli, musím ti říct, že ta tvoje rybička je k sežrání.
Dobře, díky moc, ale je pořád naživu.
Ano, samozřejmě.
Ale je to jedlík.
Ten špenátový koláč mu chutnal.
Cože? To Osvaldo jíst nemůže.
- Proč ne? Jen se olizoval. - Ale já…
V koupelně je nějaký chlap.
- Kolik jich tu je? - Jdi do svého pokoje.
- Už odcházejí. - Ale…
Ale on vyšel z…
Jen procházím.
Už jsou pryč, tati.
Kdybys potřeboval použít koupelnu nebo kuchyň.
Neříkalas, že už s Marcelem nechodíš?
- Ano. - Tak proč se tu procházel nahý?
Nebyl nahý, a jsme jen přátelé.
Aha, přátelé. A ti další dva jsou taky jen přátelé?
Taky přátelé, ano.
Jsme kamarádi, kteří jsou občas rádi…
spolu.
Aha.
Nemusíš mi nic vysvětlovat, vážně.
Mám pocit, že jo.
Jen se mi zdá divné, že někdy býváš ráda s přáteli…
Aha.
Tak mi řekni, tati. Cos čekal, že budu ráda dělat?
Já nevím…
Nic o mně nevíš.
- To není pravda. - Je.
Ty nevíš nic o mně a já nevím nic o tobě.
Chci říct…
Řekni mi, s kým teď chodíš.
Co je to za otázku?
Tahle otázka. Nevím, s kým chodíš od té doby, co máma umřela.
S nikým důležitým.
Aha, takže, přátelé.
Přátelé s výhodami.
Dalo by se to tak říct.
Já mám taky přátele s výhodami.
Poslyš,
jestli se chceš v Córdobě zdržet déle,
asi by sis měl najít místo k bydlení.
Bezva.
Vážně.
Dělal jsem, co jsem mohl, Carlo.
Tys přišla o mámu, já o manželku.
Vím, že od té doby uběhlo hodně času…
Přestaň. Práce v Buenos Aires, ne?
Práce je daleko.
„Ne že bych tě nechtěl vídat, bla, bla, bla.“
„Mám tolik práce, nemám čas, bla, bla…“
„Život tam je moc náročný.“
Nemusíš se ospravedlňovat, tati. Vážně.
Nestěžuju si.
To není pravda.
To, co říkáš, a ten tvůj odstup svědčí o opaku.
Odstup?
Ten odstup existuje už dlouho, ale ne mojí vinou.
Byl to jediný způsob.
Vytvořit si odstup?
Jak se vyrovnat se smrtí tvé matky.
Ani vteřinu jsem nepřestal myslet
na ten zasraný blesk a na to, jak náhodná její smrt byla.
Musel jsem tomu porozumět.
Nedokázal jsem přijmout, že takhle umřela.
- Takže to byla její vina. - Ne.
Moje vina.
Od té bouřky jsem se musel pořád ptát proč.
Proč jsem to přehlédl?
Proč jsem přehlédl, že to přijde?
Ponořil jsem se do dat, čísel, map,
přesných předpovědí, až se z toho pomalu stala…
posedlost.
Ano. A ta posedlost ti přinesla úspěch a ten úspěch…
tě zavedl do Buenos Aires.
Dokud jsem opět neselhal.
Jasně, a pak sis vzpomněl, že máš v Córdobě dceru.
Ne, tak to není.
Tak to není, už jsi nebyla malá holka.
A nebyla jsi sama, měla jsi babičku.
Mockrát jsem tě zval k sobě.
„Ne, zůstanu s babičkou.“ Vždycky jsi byla soběstačná.
Můj názor tě nikdy nezajímal.
Nikdy. A pořád tě nezajímá, viď?
No dobře.
Čas plynul jako voda
já si nevšiml, že ten odstup mezi námi se zvětšuje.
Nebo jsem si toho nevšímal schválně. Nevím.
To má být omluva?
Možná, nevím.
- Myslíš, že jsem to udělal schválně? - Já nevím.
Jsi moje dcera, ta nejdůležitější věc v mém životě.
Možná nejsem ten táta, o kterém jsi snila.
Ale…
Potřebovala jsem tě.
Tolikrát jsem tě potřebovala.
Až jednou nastal den, kdy už ne.
Už jsem tě nepotřebovala.
Ale já tě potřebuju teď.
Dobře.
To je dobrý. Dobře.
Udělejme to takhle.
Nevím, začneme třeba tím, že…
budeme otcem a dcerou, jakými dokážeme být.
Dobře, to by šlo.
- Cokoliv řekneš. - Dobře.
- Ale ne násilně. - Dobře.
Ano?
Prosím.
Ne, uděláme, co bude v našich silách.
Dobře.
Dobrou noc, tati.
Dobrou noc.
Hezky se vyspi.
Ty taky.
Jak se máš, Osvaldito?
Života je dřina.
Jo.
Tvoje sestra je jako ty.
Je to pro ni těžké.
Tak dobře.
Odpočiň si, už je noc.
Tak zítra.
Dobré jitro.
Udělal jsem kávu a tousty.
Ne, díky. Mám zpoždění.
Tak jo.
Co je to?
Homeopatické kapky od mého asistenta.
Homeo…
Tvoje dcera je doktorka, a ty užíváš cukrové kuličky.
Na úzkost.
Ale taky beru normální prášky na triglyceridy.
Měl jsem vysoké hodnoty.
- Srazil jsem to. - Poslyš, tati.
Dneska budu večeřet v nemocnici.
Jednou týdně tam večeřím s dětmi a jejich rodiči.
Dobře, zůstanu tady.
Ne.
Chtěl bys přijít?
Ano, jistě.
Samozřejmě, moc rád.
Ale jestli jsi měl jiné plány…
Jaké plány? Neměl.
Tak jo.
Řekni v kolik. Rád přijdu.
Víš co? Trochu kafe si dám.
- Jasně. - Jo.
Jak jinak začít ráno?
Jo, když přijdu trochu pozdě, nevadí.
Jo, koho to zajímá?
Nic ti neřeknou.
Nic.
7.14
To mě poser.
Promiňte? Smím se na něco zeptat?
Floresi, to jste vy!
Zdravím.
Moje máma tomu neuvěří.
- Zbožňuje vás. - Teď ne, prosím.
Promiňte, mám otázku!
Máme zavřeno. Otevíráme ve 12.00.
Jen jednu věc.
Včera tu seděl nějaký muž v ponču.
- Potřebuju… - Koukejte sem.
- Jen vteřinku. - Teď na to nemám čas.
- Vy jste nějak důležitej, ne? - Vůbec ne.
Z Buenos Aires tě vykopli, Floresi.
Panebože.
Děkuju vám.
Ale rychle, musím to dodělat.
Včera u tamtoho stolu seděl jeden muž.
Měl pončo, pil grappu,
vypadal dost venkovsky.
Bernardo?
To by mohl být on. Víte, kde bydlí?
Ano, bydlí tímhle směrem,
v horách.
Kde přesně v horách, v jaké oblasti?
Není snadné se tam dostat.
Nebojte, jen mi řekněte, kde to je.
Počkejte tu, za chvíli pojedeme zpátky do města.
Promiňte. Dobrý den.
Tleskal jsem, protože jsem neviděl zvonek.
Není tu zvonek.
Není tu elektřina.
Ale mohl jste zaklepat takhle.
- Snadné. - To je pravda.
Co tady hledáte?
Odpověď, nic víc.
Jak jste věděl, že začne pršet přesně v 7.14?
Mám počkat?
Vrátíte se, nebo mám jít dál?
Pojďte dál, sakra.
Ano, pane.
Jdu dál.
Pojďte.
Máte krásný dům.
- Tady? - Ano.
Posadím se sem.
Děkuji.
Moje matka každý den jedla vařenou kukuřici.
Podívala se na bubliny ve vodě, a věděla, jestli bude pršet.
To je báječné.
A zdědil jste matčin talent?
Poznáte to z bublinek?
Já nemám rád kukuřici.
A jak tedy poznáte, kdy bude pršet?
Byl bych rád, kdybys mě to naučil.
Můžu vám zaplatit.
Můžu vám sem zavést elektřinu a satelit, abyste mohl sledovat televizi.
Nic nepotřebuju.
Dobře, ale…
Jak můžete žít bez elektřiny?
Máte baterku? Svíčky?
Ne, nic.
Nemůžete žít ve tmě.
V noci spím a přes den svítí slunce.
Jasně.
Ne,
jen jsem fantazíroval, přemýšlel:
„Hele,
možná bychom mohli
spojit své talenty.“
To, co řeknu, bude znít šíleně.
Napadlo mě, že bychom odsud mohli vysílat televizní pořad.
Vy byste…
dělal předpovědi, já bych to moderoval.
Vy musíte být z Buenos Aires. Chcete pořád víc.
Nejsem. Já jsem z Río Cuarto.
Můj táta rozvážel sifony, máma byla švadlena.
Nadřel jsem se jako vůl, abych se dostal tam, kde jsem.
A kde jste?
Proč to děláte?
Zajímá vás počasí?
Nebo máte rád slávu?
Je to mnohem…
složitější.
Když jsem byl kluk,
míval můj táta deset dní dovolené.
A každé léto nás vozil do městečka Mar de las Pampas,
když bylo prakticky neobydlené.
A stávalo se,
že nám všech deset dní propršelo.
A viděl jsem, jak to tátu štvalo,
až z toho měl skoro depresi,
a nám to zkazilo dovolenou.
Takže jsem jako dítě snil o tom, že bych dokázal řídit počasí.
Aby byl táta aspoň na chvíli šťastný.
Počasí nikdo řídit nedokáže.
Nikdo.
Já vím.
Ale předpovědi…
jsou tomu nejblíž, ne?
Mám čekat?
Vrátíte se, Bernardo?
Pojďte, sakra.
Nikdy tu nejsi, když tě potřebuju.
Už ne. Všechno jsem koupila.
Měls jet do Balvanery shánět svíčku
s devadesátkou k tátovým narozeninám,
a tys odmítl.
- Už můžu mluvit? - Fajn, mluv.
Mám něco na práci, Mariso.
Ty jsi tajemnej. Co, prosím tě?
Něco. Nemůžu ti to říct.
Jen prostě potřebuju něco udělat.
Dobře…
- Kdy se vrátíš? - Ani dnes ani zítra.
Možná pozítří.
Cože?
Ty se vrátíš, kdy se ti zamane?
Ty jsi s nějakou šlapkou? No jasně.
S jakou šlapkou, Mariso?
Proč to tak komplikuješ?
Copak mám peníze na šlapku? Dobře…
Promiň. Pojďme se uklidnit.
Za pár dní budu doma…
Za pár dní?
Proč jsem kurva dneska šla na jógu?
Mariso, ne!
Blbost.
Argentina.
Tam, kde stojím, je Argentina.
Ne, kámo,
ta hlína je Argentina.
Tohle býlí je Chile.
A tamto býlí je Paraguay.
Tohle býlí je Uruguay.
Takže je to jako mapa?
Ano, mapa.
Ten kámen je La Pampa,
to mraveniště je Salta,
tenhle kámen je Neuquén,
vzadu je Santa Cruz.
Chcete jít do Buenos Aires?
Jo, jasně.
Pojďte.
Buenos Aires.
Co je to?
Profesor Neurus.
Podívejte na jeho vlasy.
Jakou barvu měly vlasy profesora Neuruse?
Fialovou?
Ne.
Šedivou.
Tohle je padělek?
Ne.
Jako kluk jedl jsem čokoládové tyčinky, které dávali k hračkám.
Jednoho dne začaly ty figurky měnit barvy.
To je běžné. Barvy blednou.
Levné barvy.
Ne.
Ony ke mně mluví.
A víte, jak ke mně mluví?
Tím, že změní barvu vlasů.
A co říkají?
Přijdou kroupy velikosti fotbalových míčů.
Tady ne. Kde stojíme?
V Buenos Aires.
Ano, v Buenos Aires.
Obrovská bouřka.
Ale… dnes?
Dnes v noci.
Ve 23.07.
Bernardo, jste si jistý?
Proč sem sakra chodíte, když o mně pochybujete?
Promiňte.
Běžte varovat lidi.
V Buenos Aires mi nikdo neuvěří.
Víte, jak málo věrných mi zbylo?
Jestli vám opravdu záleží na počasí,
a ne na slávě, jak jste říkal,
jeďte do Buenos Aires a udělejte, co je třeba.
Udělejte to.
Pro ty lidi,
ne pro sebe.
Pro lidi.
A nikomu o mně neříkejte.
Nechci peníze, nechci slávu a tyhle sračky.
Běžte je varovat.
NEMOCNICE CÓRDOBA
PEDIATRIE
MUDR. CARLA FLORESOVÁ
Ahoj.
Tati!
Jsem tady.
Co to děláš?
Musím do Buenos Aires. Postarej se o Osvalda.
Co se stalo?
Do Buenos Aires se blíží
obrovská bouře, musím je varovat.
- Varovat koho? - Jak, koho? Všechny.
Tak tam zavolej.
Zkusil jsem to třikrát. Marně.
A když tam pojedeš, tak tě vyslechnou?
Ano, budu mít větší šanci.
- Ty piješ? - Cože?
Ne, jen maté s grappou.
- Kdy ta bouřka přijde? - Dnes ve 23.07.
V nula sedm?
- Přesně v nula sedm. - Přesně.
- Přesně ve 23.07. - Jak to víš?
Řekl mi to jeden poustevník.
Člověk, který žije v horách
uprostřed pustiny.
Takový podivín. Získává informace od figurek.
- Tati, kolik jsi toho vypil? - Nic, prosím tě.
- Podíváme se. - Cože?
Podíváme se.
- Koukej. - Co?
Dnes v noci bude jasno.
Oni nic nevědí, pro rány boží.
Zase se spleteš.
Tentokrát ne. Včera mi řekl:
„Zítra v 7.14 bude pršet.“
Já řekl: „Vyloučeno.“
Stál jsem přímo tady a přesně v 7.14 začalo pršet.
Řekl jsem: „Panebože!“
- Ten poustevník ti to řekl? - Ano, přesně tak.
Takže odjíždíš. Na tu večeři do nemocnice nepůjdeš.
Nemám na vybranou. Promiň.
Přišly Rodrigovy výsledky. Vypadá to dobře.
Jo! Já ti to říkal.
Já to říkal. Zaplaťpánbůh.
Jsem rád, že je v pořádku.
Tak jo.
Počkej moment.
- Tati, uklidni se! - Co je?
Zastav se na chvíli.
Co je?
Co to děláš, tati?
Proč opravdu jedeš do Buenos Aires?
- Říkal jsem ti to… - Snažíš se napravit si reputaci?
Uvědomuješ si, že lidi, kteří tě denně sledují v televizi,
tě nemilují?
Nemůžeš milovat někoho, koho neznáš.
To už ti ukázali.
Ale možná mi tentokrát nejde o jejich náklonnost.
Zvážila jsi i jinou možnost, Carlo?
Jedu tam.
Musím jet.
Zavolám ti, až dorazím.
Čau, Osvaldito. Za pár dní jsem zpátky.
Je naštvaný.
Dobrý den.
Neomylný.
Chudák. To je tvůj soused?
- Ne. - Uklidněte se, pane.
Sledoval jsem vás každý večer.
Výborně.
- Vy mi rozumíte, že? - Samozřejmě.
Co to děláte?
Přestaňte.
Musím tě zabít.
- O co vám jde? - Kdo jste?
- Jsem idiot! - Přestaňte, prosím!
Položte to, ať jste kdokoliv.
- Jsem Luis Contreras. - Dobře, klid.
Ani neznáš moje jméno.
Sledoval jsem tě každý večer od prvního dne.
Spěchal jsem domů, abych tě viděl ve zprávách.
- Klid. - Odejděte.
Až dostanu, co mi dluží.
Nic vám nedlužím. Co to říkáte?
- Pojď sem! - Nechte toho.
- Co je to s vámi? - Něco ti ukážu.
- Co? - Koukej!
Ano, máte dojebané auto. To nic.
Ne, není dojebané.
Tys ho dojebal svým zasraným krupobitím.
Počkejte, to není moje krupobití, to nebyla moje vina.
Zaručil ses.
- Panebože, ta hláška. - Zaručil ses a já ti věřil.
Za dvacet let ses nikdy nemýlil.
Proč ses zmýlil teď?
Chtěls mi zničit auto? Je to tak?
Slyšíte, jak směšně to zní?
Prosím, Luisi. Zmýlil jsem se a pykám za to. Podívejte, kde jsem.
- Schovávám se, aby mě nelynčovali. - Tati!
Dobře, promiň.
Podívej, kde jsem já.
Podívej, kde jsem já!
Jel jsem 800 kilometrů, abych ti nakopal prdel!
- Uklidněte se. - Nemůžu jít domů,
nemůžu se vrátit do práce, aniž by mi nadávali do pitomců.
„Poslouchejte Miguela.“
To jsem jim celé roky opakoval.
Víte, jak moc si ze mě utahovali?
„Jdi už s tím Floresem do prdele.“
A já jsem tě bránil…
jako svého bratra.
Všechno jsem ti věřil.
Měl jsem v tebe slepou víru.
To, cos řekl, pro mě bylo svaté.
Tak to jste udělal chybu.
Neudělal, věřil mi.
Já to chápu. Spletl jsem se.
Taky jsem si slepě věřil, Luisi.
Ale s tím, co se stalo, nemám absolutně nic společného.
Uklidněte se. Dost.
- Položte ten hasicí přístroj. - Poslouchejte mě.
Poslyšte, já to odložím.
Jen vteřinku, nic víc.
Dnes v noci bude jedna z nejhorších bouřek
v dějinách Buenos Aires.
Bude obrovská.
Stále máte čas, vraťte se domů.
Varujte své přátele a rodinu, ať je zachráníte.
Chceš, abych vypadal jako pitomec? Aby mě vyhodili z domu?
To se nestane, budou vás respektovat.
Věřte tomu, co říkám. Nemýlím se.
Přesně ve 23.07.
Bude to katastrofa.
Jeďte. Taky jedu domů napravit škody, které jsem způsobil.
- Kdy? - Teď. Nevidíte ten kufr?
Mířím na letiště, moje letadlo odlétá v 17.00.
Jeďte, ještě máte čas. 23.07. Jeďte.
Ve 23.07. Když říkáte „jedna z nejhorších bouřek“, myslíte…
Zase krupobití?
Něco horšího.
Kroupy velikosti fotbalových míčů.
Poslechněte mě. Jeďte.
Podívejte. Uděláme to takhle.
Vyndám peněženku.
Dávám vám svou osobní vizitku.
Tady je moje číslo na mobil.
Můžete mi zavolat.
Pokud se mýlím, sejdeme se
a vy mi rozbijete hlavu tím hasicím přístrojem.
Dovolím vám to, opravdu.
Vezměte si tu vizitku.
A teď jeďte domů.
Tady ji máte. Jeďte.
Jeďte.
Jeď, hochu.
- Všechno bude v pořádku. - Zbožňoval jsem tě.
Zbožňoval jsem tě.
Jeď.
Nezklamu tě. Uvidíš.
Uklidni se. Jeď.
Jeď, pospěš si.
23.07. Jeď, Luisito.
Mám nechat otevřeno?
Ano, prosím. Díky. Ahoj, Luisi.
Ne.
Ne!
Ne, ten chlap je blázen.
Přijel sem z Buenos Aires.
Chudák. Zklamal jsem ho.
- Já jdu, Carlo. - Dobře.
- Já tě tam odvezu. - Dobře.
VNITROSTÁTNÍ ODLETY
Postarej se mi o Osvalda, než se vrátím.
Omlouvám se, že zmeškám tu večeři.
To nevadí, tati. Příště.
- Ahoj. - Ahoj.
Vítejte v Buenos Aires.
Prosím, zůstaňte sedět se zapnutými pásy, dokud nezhasne nápis.
Díky, žes mě sem dovezl, Maxi.
Běž domů, zavři okna a varuj rodinu.
Zbláznil ses? Myslíš, že tě teď opustím?
Byl jsem s tebou, když jsi byl televizní jednička,
a jsem s tebou, i teď, když tě zrušili, Migueli.
Jsi pro mě moc důležitý.
Uklidni se. Rozumím.
Pojď se mnou. Jdeme.
Domingo.
- Migueli, co tady děláš? - Jdu za Gustavem.
Otevři, Domingo.
Přestaň blbnout, to je Miguel.
Otevři!
Ten blb si myslí, že mu to tu patří.
- Meliso, ta rtěnka tu není. - Doneseme je.
Dojdi pro ně.
Dojdi pro ně, prosím.
Carmencito sem, Carmencito tam.
Tak jo.
Říkal jsem ti už sedmkrát, že tohle není moje práce.
Hledají kostýmy, které jsou na chodbě.
Hned je přinesu.
Jsou neschopní. Nikdo tu nedělá svou práci.
Ne!
Klid.
Migueli, dýchej. Klid.
Pojď za mnou. No tak.
Ať je zima nebo hic,
nemůžete si přát víc.
Není tu sama, je s ní Simón…
Z Buenos Aires, hlavního města Argentiny,
vám přinášíme show, na kterou jste čekali.
Humor, zábava, radost a trochu počasí.
Dnešním večerem
vás provede naše hvězdná moderátorka.
Ano!
Mery Oliva!
VELKÁ METEO SHOW MODERUJE: MERY OLIVA
A s ní i Simón.
Je překrásná a slavná taky,
pusa na čenich zažene mraky.
Když hodně prší, tak nevěš hlavu,
ona postará se o zábavu.
Přichází Mery
a s ní i Simón.
Přichází Mery
a s ní i Simón.
Je úžasná!
Bohyně!
Idol!
Krásný dobrý večer!
Vítejte ve Velké meteo show.
Zdravím i kapelu. Děkuji vám.
Díky, že jste si nás naladili,
ať je déšť či slunce,
stejně zpíváme.
Chlapi si vždycky stěžujou, co?
Je to pořád dokola.
- Nemám pravdu? - Tiše.
Chcete vědět, jaké bude počasí?
Ano!
Máme pro vás se Simónem skvělé zprávy.
Protože dnes v noci a zítra ráno
bude nebe úplně bez mráčku.
S teplotou až 28 stupňů!
Výborně!
S ojedinělým mírným větrem…
Lži!
- Migueli… - Prosím vás…
Může mi někdo říct, co tam ten blb dělá?
V Buenos Aires a blízkém okolí
dnes přesně ve 23.07
vypukne ta největší bouřka, jakou jste kdy zažili.
Jedna z nejzuřivějších a nejméně předvídatelných bouřek.
Až ji meteorologické radary zaregistrují,
bude už příliš pozdě.
A mobilní aplikace
ji nezaregistrují vůbec. Nevěřte jim.
- Střih na reklamu. - 16 bodů a rosteme.
- Co mám dělat? - Zmáčkni to tlačítko, a zabiju tě.
Vím, že jsem se minule zmýlil. Vím to moc dobře.
Ale dejte mi ještě jednu šanci.
To je to jediné, oč vás žádám…
Potřebuju posily ve Studiu 1.
- Domingo, prosím. - Věřte mi, prosím.
Nebuď hajzl, je to Miguel.
Jestli sedíte doma a díváte se,
nikam nechoďte.
Varujte své rodiny.
- Pusť napínavou hudbu, Conejo. - Postujte to.
- Na Facebook, Instagram, Twitter. - Dělej, Conejo!
Hasthag #Kroupy.
Prosím. V nejhorším případě
se nic nestane.
Budete jen muset chvíli zůstat uvnitř,
ale přísahám, že se nemýlím.
Bude to historická bouře.
- 21 bodů. - Ano! Koukej se dopředu.
Ve 23.07, času je málo. Prosím vás.
Prosím, pro lásku Boží, věřte mi.
Na obloze ani mráček.
Je skoro jedenáct.
- Ve 23.07. - Takže přesně ve 23.07.
Hele, mohou se stát dvě věci.
Buď přesně ve 23.07 nastane konec světa
a ty se v pondělí vrátíš po triumfální jízdě městem,
nebo se zase mýlíš
a přestěhuješ se do Stockholmu.
Gustavo, Mery se ptá, jestli má počkat.
Už jdu.
Co si přeješ k narozeninám, dědo?
Umřít.
Tati, takhle nemluv.
- Zatracenej krám. - Dojdu pro sirky.
- Tolik komplikací! - Tamhle, Virginie. Takhle.
Sfoukni ty svíčky, tati. On to nechápe.
A je to. Hezký.
- Hodně štěstí, zdraví! - Horacio.
Hodně štěstí, zdraví!
Hodně štěstí, milý táto.
- Ne. - Hodně štěstí…
- Dobrou chuť, tati. - Chcete selfie?
- Hodně štěstí, zdraví! - Selfie!
- Úsměv. - Hej!
Musíme jít všichni dovnitř.
Děláš si srandu, Luisi?
Zmizíš si na dva dny, s ničím mi nepomůžeš,
a teď kazíš tátovi narozeniny?
Mariso, promluvíme si pak.
Ve 23.07 přijde bouřka jako kráva.
Jdeme!
Bouřka jako kráva!
Kdo to říká? Ten šašek Miguel?
Ano, ten šašek Miguel, Horacio. Pohni zadkem!
Jdeme!
Sfoukneme je uvnitř. Říká to Miguel. Jdeme.
23.06
23.07
Běžte dál od těch oken.
Ustupte, honem.
Už je to tady!
Bude to velký!
Obrovský!
Co to děláš? Běž dovnitř!
Dovnitř! Odveď toho kluka!
- Běž dovnitř! - Kam jdeš?
Zapomněli jsme na tátu!
- Mariso, jdu tam já! - Zabij mě!
Jdu já!
- Jdeme. - Nech mě.
- Nech mě tu! - Blázníš? Jdeme!
Neodvážej mě! Ne!
Zabij mě!
Koukni na to!
Přestaň.
Pitomče!
Ty parchante, nenecháš mě umřít.
- Tati. - Vyndejte ho!
- Ano!
Zvedněte ho!
Jdeme. Nahoru.
Otevřete!
Ne, neotvírejte.
- Otevřete! - Ne!
Otevřete ty dveře!
Blázníte? Otevřete!
Otevřete mu dveře.
Honem, pojďte.
- Bez vozíku tam nejdu. - Nechte ho tady!
- Dobře, pojďte. - Díky.
Pomoz mi, kámo.
Pozor!
- Pozor! - Opatrně!
- Ne! - Pozor!
Pozor!
Uzavřel jsem pojištění proti všem rizikům.
Včetně krupobití,
zemětřesení a tsunami.
VELKÁ METEO SHOW DNES VE 21.45
Je to genius.
METRO BUENOS AIRES
Jsme svědky obrovské bouřky…
Reakce provincií byla klíčová.
Země odpověděla rychlostí, která se jen zřídkakdy vídá.
Škody jsou značné
a obnova potrvá velmi dlouho,
ale zaměřme se na…
Tenhle, nebo tenhle?
- Tenhle. - Dobře.
CARLA AŤ TI TO NESTOUPNE DO HLAVY
UVIDÍME AŤ TI TO NESTOUPNE DO HLAVY
UVIDÍME SE O VÍKENDU. MÁM TĚ RÁDA.
Jak se máte?
Dobře.
Smím se posadit?
Ano.
Vida, ta koule.
Jo.
Migueli,
jaký je to pocit, zachránit tisíce životů?
Kdokoli na mém místě by udělal totéž.
Migueli, jak jste s takovou přesností věděl, kdy přijde to krupobití?
Měl by tu se mnou být ještě někdo.
Na té plaketě chybí jedno jméno.
Protože jsem to nebyl já, kdo věděl, že to krupobití přijde…
přesně ve 23.07.
Cože?
Jak to myslí?
Kdo to tedy byl?
Zasranej meteorolog z Buenos Aires.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE PAOLY SUAREZOVÉ 1980-2021
Překlad titulků: Petr Putna