Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ІСТОРІЯ, НАТХНЕНА ТВОРЧІСТЮ ІФАЄМІ ЕЛЕБУЇБОНА
Тих, хто помирає на землях Йоруби,
не ховають.
Натомість тіла забирають до священного лісу.
Про тих, хто помирає, кажуть: вони йдуть на спочинок.
Вони спочивають…
Ось так мертвих ховали на землях Йоруби
колись дуже давно.
Часи змінилися,
і тепер ми копаємо землю, щоб поховати мертвих.
У віруваннях Іфа
існує птах Акала, здатний воскрешати людей.
Коли люди помирають
передчасно,
з'являється таємничий птах Акала, що має божественну силу воскрешати їх.
Але якщо час людини настав,
загадковий птах дозволяє їй перейти до великого безмежжя.
Один зі священних текстів Іфи
має назву «Ідін-осун».
ІСТОРІЯ: ШОЛА ДАДА, КУНЛЕ АФОЛАЯН
Смілива дитина, одягнена як Акала,
дає поради оракулу короля Ойо
й велить йому принести жертву,
аби його палац не було знищено вогнем.
Неслухняна дитина —
та, хто чує тріпотіння крил голуба в польоті.
Оракул віщує про Саро, друга Елемеле.
Салаґередже.
Зрештою захисник
стає жертовним ягням.
Підійдіть усі.
Хіба ви не бачите, що пророцтво справдилося?
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Чому ти помер?
Юначе!
Ти, схоже, подолав чималий шлях, щоб подивитися на святкування.
Я тут не заради цього.
Яке святкування?
І ти такий брудний.
Що ж, нічого не порушуй.
-Можеш іти. -Дякую.
-Будь обережним!
Наша мати.
Вітаю. Вітаю. Обережніше. Ясно?
Хто це?
Іди працюй.
Добрий день.
Ти хто?
І звідки?
Я просто мандрівник. Вітаю.
-Мандрівник? -Так.
Я шукав, де прихилити голову на ніч.
І зараз піду.
-Аби нікого не засмучувати. -Стій. Я не засмучена.
-Отже, мандрівник… -Так.
В Ойо цим нікого не здивуєш.
Жителі Ойо радо приймають чужоземців.
Звідки ти?
-Зі Ґбонґана. -Ґбонґана?
Так. Але жив у багатьох місцях, шукаючи, де продавати свій товар.
Товар?
Який саме товар?
-Я тчу тканину асо-офі. -Асо-офі?
Так. Я вчився та працював із кращими, в місті Ісейн.
-Справді? -Так, я добре знаюся на цій справі.
-Справді? -Так.
Гаразд. Що ж, тобі дуже пощастило.
Якщо швидко себе покажеш, ти знайдеш щастя тут, в Ойо.
Дякую.
-Як тебе звуть? -Саро.
-Га? -Саро. Мене звуть Саро.
Саро… Ткач асо-офі з Ґбонґана.
Так.
Зачекай тут.
Я тобі принесу щось поїсти. Так.
А коли поїси…
-Тоді підеш далі. -Дякую.
-Дякую, ма. -Ой, не варто. Підводься.
Допоможеш мені з покупками…
Цього ти пришов навчатися, га?
Га? Сволото!
Ваша Високосте.
Ви викликали мене.
Попереджений —
значить озброєний.
Якщо ми невдало підготуємося, ми підготуємося до невдачі.
Так, Ваша Високосте.
Наші сусіди знову за своє.
Котрі сусіди?
Коли ми домовилися щодо податків?
То, певно, плем'я Тапа.
-Старійшини Ойо! -Ваша Високосте.
Ваша Високосте.
Ваша Високосте. О, Древній! Хай живе король!
Я пропоную, щоб… усі йшли додому,
поспали й обміркували питання.
Завтра в цей час
ми знатимемо, буде війна чи ні.
-Можете йти. -Ваша Високосте.
-А! Перукарко. Вітаємо. -Добрий день нашим матусям.
-Перукарко. Вітаю. -Дякую, ма.
-Королівська перукарка. -Дякую, ма.
Кому сьогодні додаси вроди?
По мене послала королева Аролаке.
-Добра тобі. -Амінь.
-Зроби їй гарну зачіску. -Добре, ма.
-Дякую, ма. -Прошу.
Принцесо Кікеломо!
Поклич, будь ласка, королеву Аролаке.
Ану, сядь назад!
З якого це дива їй бігати по королеву Аролаке?
Хіба моя дитина — рабиня? У цьому палаці мене всі знають,
я не перетинаю межу.
Я не пхаю носа в чужі справи.
Зачіску ж, Господи,
робитимуть королеві Аролаке.
Якщо перукарка не може її покликати,
тоді хай королева Аролаке йде сюди сама.
А як вона не може вийти, хай народить дитину для побігеньок.
Але якщо й із цим біда, то посилай свою дитину.
Так.
Посилай на побігеньки своїх дітей.
-Королево Аролаке! -Принцесо.
Так?
У тебе дуже м'яке волосся.
Прийшла перукарка, по яку ти посилала.
Чудово. Я йду.
О, королево, помилуй нас!
Ви обидві помрете від заздрості.
Ви вийшли заміж після мене.
І хтось вийде після вас.
-Мамо, не кричи. -Спокійно, мамо.
Ти вище за все це.
Послухай, королево Аролаке,
ти прийшла до цього палацу.
У них є свої діти. У мене є свої. І в тебе теж будуть свої.
Амінь.
Ти не будеш безплідна в цьому палаці.
Мати наша віщунка!
Нічого страшного, побачимо.
Саро, ткачу асо-офі з селища Ґбонґан.
-Чи смачна моя страва? -Так. Дуже добра.
Отже, ти розміркував, що робитимеш тут?
Нащо? Про що розмірковувати?
Займатимуся далі ткацтвом.
Я більше нічого не вмію робити.
Я чула.
Я знаю. Знаю, що ти тчеш тканину асо-офі.
Але я не бачу жодних ознак…
Несхоже, ніби ти готовий до роботи.
Чи в тебе є десь гроші, і ти мені не кажеш?
Ні, грошей немає.
Ясно. Я так і думала. Ось чому й вирішила запитати.
То чому б не попрацювати тут певний час?
Попрацюєш, заробиш грошенят, заощадиш,
а тоді почнеш торгувати.
Га?
Я сподівався знайти тут ткача,
який би був готовий співпрацювати зі мною для початку.
Ой, Саро, ткачу асо-офі з селища Ґбонґан.
Як дитина. І сміх, і гріх.
Якщо цікаво, можу запропонувати тобі роботу.
Працюватимеш — заробиш грошей.
Заощадиш.
Незчуєшся, як розпочнеш власну справу.
Самостійно. Ну, то як?
Гаразд, чом би й ні. А про яку роботу йдеться?
-Усі молодці. -Дякуємо тобі, ма.
-Як робота? -Чудово.
-Жінка вже приходила по горщики? -Так, приходила.
-Їй потрібні ще? -Так.
-Чудово. -Прошу, ма.
-Молодці. Глина хороша? -Так, хороша.
Добре. Чудово.
Дякую.
Молодці.
-У нас відвідувач. -Чудово.
-Дякую, ма. Чудово. -Чудово.
Його звуть Саро.
Саро…
-Так. Він працюватиме тут. -Це добре.
Ви працюватимете разом.
-Вітаємо. Ласкаво просимо до нас. -Дякую.
Саро… Знаєш, як кажуть: «Заробляй гроші, поки світить сонце».
Оце і є робота.
Поглянь сюди.
Я знаю. Знаю, це важка праця.
Але вона чесна.
Тобі платитимуть щодня.
І годуватимуть двічі на день.
Щодня. Перед початком роботи й наприкінці, у сутінках.
Ліпити глину?
Саро…
Друже, слухай… У роботі ми тут усі рівні.
Якщо ти починаєш ділянку,
а вона тобі не подобається, можеш перейти на іншу.
І платня все одно буде.
Ми заробляємо гроші на глині.
-Молодець. -Мати наша.
Бачиш, Саро, тепер усе залежить від тебе.
-Добрий день, ма. -Молодець.
Королево.
Королево Воджола.
Хто там?
Королева Аролаке, вітаю.
-Чи я мо… -Що цього разу?
Я лише хотіла спитати, чи можу забрати своє велике дзеркало.
Ти його позичала нещодавно.
-Твоє дзеркало? -Так.
Я ж одразу повернула його тобі.
-Ні, не повертала. -Справді?
Ну, як бачиш, я не ношу дзеркала на шиї чи талії.
Коли повернуся до своєї кімнати, то пошукаю і принесу тобі.
Чуєш?
І як тільки люди не втомлюються милуватися собою вдень і вночі.
Ти, в цьому палаці? Ми ще подивимося.
-Гаразд. На добраніч. -На добраніч. Дякую.
-На добраніч. -Наш гостю з Ґбонґана.
Я нічий не гість.
-Добре. Тоді на добраніч. -На добраніч.
Не затримуйся тут довго.
Ти ж знаєш чутки, про те, що відбувається на ринку вночі.
Які чутки?
Залишишся — дізнаєшся.
Хутко!
Ми не затримуємося на ринку допізна.
Мамо Аджуна, почекаєш мене?
-Ваша Високосте. -Га? Моя люба Воджоло…
Та, що має милий голос. Донька визначних музикантів.
-Ваша Високосте. -Га?
Чому ви нехтували мною?
-Я? -Так.
Вас давно не було в моїй кімнаті.
Ти, певно, щось помітила, якщо так кажеш.
Ти моя улюблена дружина.
Чому б я нехтував тобою?
Я ніколи б не знехтував тобою. Хіба ти не знаєш, як далеко ми зайшли?
Ваша Високосте, якщо я улюблена…
Так.
Чому ж тоді, коли ми шукаємо вас у палаці,
ви завжди в кімнаті тієї дівчини… тієї юначки.
Ваша Високосте, я б хотіла обійтися без подробиць.
-Воджоло. -Ваша Високосте.
-Це правда. -Воджоло.
Ваша Високосте.
Я сподівався, що сьогодні ввечері знайду в твоїй кімнаті
спокій і зможу міцно заснути.
Не думав, що ти набридатимеш мені розмовами.
-Слухай… -Ваша Високосте.
Зрозумійте мене правильно.
Розумієш, це життя не таке непорушне, як ти собі уявляєш.
Зрозумійте мене правильно.
На життя не можна покладатися.
Не існує кохання без ревнощів, Ваша Високосте.
Я дуже втомився.
Ви вже вдягаєтеся, Ваша Високосте?
Ваша Високосте, побудьте ще трохи. Поверніться. Прошу…
Пробач мені, будь ласка.
Моя люба Аролаке.
Ваша Високосте, прошу, не торкайтеся мене.
-Чому? -Це не моя ніч.
Хто тобі таке сказав?
Кожна ніч — твоя ніч зі мною.
Га? Ну ж бо, притулися до мене.
Ні, Ваша Високосте. Я не хочу проблем.
Яких проблем, Аролаке? Хто б міг їх тобі створити?
Зажди-но, що ти зробила зі мною, пані?
Що ти зробила зі мною? Га, моя люба Аролаке?
-Слухай… -Нам не можна цього робити.
І що це означає? Га?
-Гаразд, зараз мій час місяця. -Це не може бути правдою.
Не вигадуй. Відколи?
-Га? -Це правда. Я не брешу.
-Справді? -Почалося трохи раніше.
Певно, через ті трави для плідності,
що я нещодавно почала пити, у мене постійно змінюється цикл.
-Суміші для плідності? -Так.
Якщо так, є способи обійти це.
-Не хвилюйся. Я знаю, що робити. -Справді?
-Ну ж бо, притулися. -Ваша Високосте.
-Що? -Ваша Високосте, не поводьтеся як…
Пробач, будь ласка.
Даруйте, кого з вас звуть Саро?
Це я.
Ось. Наша мати просила передати тобі.
Дякую.
-Гаразд. -Дякую.
Хутко.
-На що ви, люди, витріщилися? -Гей. Мене це теж бентежить.
Беріть собі їжу й будьте вдячні.
Їстимете чи ні?
Ось вона. Берете чи ні?
-Підходьте й беріть. -Беріть. Не штовхайтеся.
-Ось. Беріть свої страви. -Передайте, будь ласка, йому.
-Де моя власна їжа? -Дай-но нам нашу їжу.
-Уже майже все. -Давай нам їжу.
Хочу щось таке, як у нього.
-Старша королево. -Молодша королево.
-Ти знайшла його… дзеркало. -Так.
Дзеркало.
Яка краса. Як і ти.
Дякую, що принесла.
Ти могла б передати з кимось із дітей.
А якби вони впустили?
Я ж знаю, що це коштовна річ.
Наш чоловік багато заплатив за нього.
Улюблена дружина короля сяє, як місяць.
Чому тільки тобі дарують найкращі подарунки?
Моя королево, ти є улюбленицею короля.
Решта з нас не приваблює його.
-Та невже? -Так.
Тоді чому ж він міняє моє ліжко
на твоє щоразу, коли настає моя черга?
Здивована, що я дізналася?
Нікчемна ти жінка.
-Відьма! Сповнена ненависті. -Я не відьма.
А якби й була,
я б використала свої сили краще, ніж спокушаючи якогось старого, що…
Що?
Ну ж бо, договорюй до кінця.
Чи правильно я розчула?
Король для тебе просто старий розпусник, га?
Король, який панує над усіма, для тебе більше нічого не значить?
Прошу, старша дружино, ти не так зрозуміла.
Я не знаю, що тобі почулося.
Повір, я не розважаю короля поза чергою.
Усе гаразд. Не треба благати.
Можеш більше нічого не казати.
У цьому палаці ми всі маємо свої обов'язки.
Деякі з нас… ти слухаєш?
Ми маємо народжувати королівських синів і дочок.
Але ти… У тебе інше призначення.
Ти тут лише для насолоди короля.
О, так! Більше від тебе жодної користі.
Я попереджаю тебе. Слухай уважно.
Коли наступного разу настане моя черга бути з королем
і він піде кудись,
а я дізнаюся, що він у твоїй кімнаті…
Начувайся.
Старша королево. Дзеркало. Будь ласка.
Бери своє дзеркало.
Швидше.
Наш друг із Ґбонґана!
Доброго ранку.
Вона заміжня, ти знав про це?
Хто?
Аварун.
Аварун має вигляд жінки, але насправді вона чоловік.
Нащо ти мені таке кажеш?
Це мій обов'язок — попередити тебе.
Ти прибулець у цих краях і молодий.
Насправді я б сказав, що ти дурний,
але я не хочу образити твого творця.
Аварун…
Сім років тому вона просто зібрала речі й пішла від чоловіка.
Ти не перший. Так…
Усі, хто на неї працюють, колись були її коханцями.
Тепер твоя черга. Ясно?
Хтось тут знає про нас із нею?
Цього не знаю.
Зазвичай люди тут не пліткують.
А займаються своєю справою.
-О, справді? -Так.
Але це не про тебе, так?
Серйозно?
Це не твоя провина. Це справді не твоя провина.
Винуватець — моє сумління, що змушує мене відкрити тобі правду.
Ти зв'язався з людожеркою, що губить чоловіків.
Чуєш мене?
Вона любить молодих, гарних чоловіків, от як ти.
Спить із ними й перетворює їх на рабів.
Замовкни!
Що за дурниці ти верзеш?
Це не твоя провина. Добре? Я зробив, що міг.
Тримайся. Еге ж?
Ну ж бо, хутчіш!
Гей. Ось вона йде.
Бродить собі безтурботно, наче вівця.
-Яка цяця. -Відбирай як слід.
-Ах, ганьба. Та вона знущається. -Заспокойся.
Що?
Що? Деніке!
Аніке!
Хіба я не забороняла вам наближатися до неї?
-Заспокойся! -Ідіть звідси.
Як нічого робити, то йдіть спати. Ідіть додому!
Можеш собі уявити, ма?
Тобі справді варто заспокоїтися.
У неї розсипалися намистини, а діти
допомагають зібрати.
Допомагати — це хіба злочин? Нащо ти б'єш невинних дітей? Га?
Пробач мені, мамо. Кожен у цьому палаці мене знає.
Я не перетинаю межі.
І не пхаю носа у справи інших.
Чого мої діти мають їй допомагати?
Це її раби?
До чого тут рабство? Розсипалися намистини.
Чи згрішили твої діти, допомагаючи їй?
-Заспокойся. -Розсипалися, то й що?
То й що? Певно, її руки надто ніжні.
Чи намистини для них заважкі?
Любенька, сподіваюся, з тобою все гаразд?
Хіба я винна, що в неї немає дитини для побігеньок? Лицемірство.
-Ваша Королівська Високосте. -Хто це?
Ваша Високосте, це я, Оґунджимі, ваш слуга.
Заходь.
Ваша Королівська Високосте.
-Усе гаразд, сподіваюся? -У королеви Аролаке лихоманка, королю.
-Лихоманка? В Аролаке? -Так, Ваша Високосте.
-Яка це лихоманка? -Я сам не розумію.
Аролаке.
Чому не дозволяєш…
Що з тобою таке?
Дружино моя, Аролаке. Що не так?
Аролаке…
Ах ти, хитрунка.
Ну ж бо, ходімо.
Я прокинуся, викупаюся й буду модним
Я, Саро
Я, Саро, купаюся навіть більше за жінок
Я прокинуся, викупаюся й буду модним
-Вітаю. Як справи? -Вітаю.
-Добрий день, сер. -Вітаю.
Добрий день.
-Ти Саро, ткач асо-офі? -Так, авжеж!
Аварун сказала, що в тебе можна придбати дуже якісну тканину.
Так, дозвольте я покажу зразки.
Так.
-Ось. -Ану, поглянемо.
Ось, дивіться.
Хіба не чудова тканина?
Здуріла?
Це дуже гарно, матусю.
Королево Аролаке, я принесла вам трави.
Хто це?
Зайди й покажися.
Хто ти? Я раніше тебе не бачила.
Я новенька.
Трави доставили на кухню, і мене послали з ними до вас.
А Доджа? Де він?
Я гадки не маю. Мене послали лише віднести це вам.
Гаразд.
Дякую.
Стій.
Забери цю чашу на кухню.
Тобі личить ця зачіска.
-Я знаю, що ти любиш це. -Так, дуже добре.
-Акано Ерин. -Так?
-Так, це справді я. -Ти дуже змінився.
-То я лисію? -Так, лисієш.
Хіба ти не знаєш, що лисина означає багатство?
-Справді? -Так, багатство — це для нас.
Хто там ходить?
-Де? -Там хтось є.
Хто тут?
Обережно, прошу.
Де ти його бачив?
Хто тут?
Ти чуєш?
Будь обережним. Візьмеш смолоскип?
Так.
Спокійно.
-Ти щось бачиш? -Ні, нічого не бачу.
-Певно, це вітерець. -Тоді все добре.
Вертайся сюди.
Швидше, часу обмаль.
-Аварун! -Це я. І я прошу тебе зайти.
-Гаразд. -Ну, то йди сюди.
Пане.
-Ти не заспіваєш для нас сьогодні? -Розваж нас своєю музикою.
Здуріли обидва?
Я маю розважати вас своєю музикою?
Усе готово вже?
Тільки те й робите, що патякаєте.
Закінчуйте роботу, яку вам доручено, і кладіть біля моїх ніг.
Я ще маю їх розважати, ну ви подивіться.
Добрий вечір.
Бачу, робота кипить.
-Вітаю, матусю. -Матусю.
Ви обидва далеко сягнете.
-Сподіваюся, з вами все гаразд. -Так, матусю.
Бабаринсо, як твоя матінка?
Усе гаразд, дякую.
-Здорова? -Так.
Чудово. Адіґуне?
Я й тебе бачу. Ти молодець. Бережи себе.
Саро?
Я не заслуговую на привітання?
Я вас вітаю, ласкаво просимо.
Бабаринсо… Іди-но сюди.
Іди.
-Адіґуне? -Ма?
Біжи сюди теж.
Ідіть-но сюди обидва.
Біжіть до продавця горіхів кола та принесіть мені трохи.
Одна нога тут, друга там. Не затримуйтеся.
Що не так?
Я з тобою розмовляю.
Хто був із тобою минулої ночі?
Хто цей чоловік?
Саро.
То це був ти.
То це ти швендяв біля мого вікна минулої ночі?
Який дурень.
Саро.
Як смієш ти розтуляти свого брудного рота
й допитувати мене?
-Ти? Я сказала це. Так, звісно. -Я?
-Сказала. -Брудний рот?
Саро.
Я не помилилася. Я мала на увазі саме те, що сказала.
Правильно. Глянь на мене.
У тебе рот не лише брудний…
Він іще й смердючий.
З нього тхне.
Він гнилий.
Так, кажу тобі. Подивися на мене уважно.
Що б я не робила, ніколи не допитуй мене.
Я можу робити що завгодно з будь-ким, хто мені подобається.
І ніхто не сміє мене допитувати.
Зажди-но, Саро.
Хіба я казала, що збираюся заміж?
Чи я просила тебе про допомогу? Що з цього я робила?
О, Саро.
Не відкушуй більше, ніж можеш розжувати. Ти мене чуєш?
Будь обережним і займайся роботою.
Ти зв'язався з людожеркою, що губить чоловіків.
Чуєш мене?
Вона любить молодих, гарних чоловіків, от як ти.
Спить із ними й перетворює їх на рабів.
Вітаю вас, старійшини Ойо.
Ваша Королівська Високосте.
Хай велич імперії сяє вічно.
-Амінь. -Амінь.
Акініку щойно сказав
щось важливе про работорговців.
Зачекайте,
куди саме ми йдемо?
Ваша Високосте.
-Королю, прикрашений намистинами. -Дякую.
-Нехай триває ваше правління. -Амінь.
Ваша Високосте.
Вітаю всіх старійшин Ойо.
-Матері, хай життя ваше буде довгим. -Амінь.
Щойно я почув, що вони йдуть,
я прийшов доповісти королю.
Та перш ніж це зробити,
я вже розставив озброєних людей по всіх закутках
і завулках селища.
Там, де було двоє, стало четверо.
-Чудово. -Чудово.
Де було десять чоловіків, стало 20. Удвічі більше.
Я не знаю місця, де вони могли б пролізти
й поневолити народ Ойо.
-Подивимося. -Ви сильна людина.
Ви завзята людина.
Ваша Високосте.
Довгого вам правління.
-І довгих років життя. -Амінь.
Ми давно торгуємо в цьому селищі.
Кожен може заробити винагороду наполегливою працею.
Побудувати будинок, одружитися, народити діточок.
Дбати про них.
Коли прийде час відпочивати —
насолоджуватися плодами твоєї праці.
А вони заманюють дітей і продають їх у рабство.
Ви колись бачили, щоб поневолена дитина поверталася до свого селища?
-Ні. -Ні.
Тож, будь ласка, спокійніше. Рабство — то не є добре.
Не давайте йому жодного шансу. Не ризикуйте.
Будь ласка, не ускладнюйте прості речі.
Як?
Чому ми завжди випереджаємо самі себе?
Чому?
То білі люди, що наче хочуть із нами співпрацювати…
То, може, варто послухати,
яку співпрацю вони нам пропонують?
Хіба не білі сюди йдуть?
Не варто. Навіть не думай про це.
Як ти взагалі міг таке сказати?
Ти кажеш, що дітей, нашу надію на майбутнє,
треба комусь продати? Чи ти при пам'яті?
Слухайте, мені вже стає страшно.
Мені вже страшно.
Будьмо обережні.
Щоб не довелося зіткнутися з ворогами.
Ось так це має бути.
Будьмо обережні.
-Діду Олоє… -Работоргівля нам не вигідна.
Не повторюйте те, що ви щойно сказали. Це не той кінець палиці.
Работоргівля — це просто офіційне викрадення людей.
Як ви думаєте, хтось, проданий у рабство, повертається додому?
-Вони не повертаються. Це назавжди. -Така людина йде назавжди.
Ваша Високосте.
Ми живемо серед селян. Ми все бачимо та знаємо.
У селищі не відбувається нічого такого, що було б для нас новиною.
Нам усе ясно.
Ми можемо вас запевнити, що милістю Божою
вам іще довго царювати на своєму троні.
-Амінь. -Амінь.
Старійшини Ойо.
Ваша Королівська Високосте.
Саро…
Я благаю тебе.
Скільки ще мені просити, щоб ти пробачив мені, Саро.
Саро.
Ти хочеш одружитися зі мною?
Саро.
Не роби цього.
Навіть якщо я захочу знову заміж,
Саро, це не буде хтось, схожий на тебе.
Я не можу вийти заміж за тебе.
Поглянь на мене, Саро. Ти занадто молодий для мене.
Ти не можеш одружитися зі мною.
Саро, прошу.
Я бажаю тобі жінку…
яка кохатиме й поважатиме тебе,
піклуватиметься про тебе, шануватиме, як короля, народить тобі дітей.
Ось така тобі потрібна жінка.
Саро,
як прийде час, я дам тобі своє благословення.
Ти чуєш мене?
Я підтримаю тебе.
Я віддам тобі все своє. Ти мене чуєш?
Але нехай нічого не стане між нами.
Ти чуєш мене?
Ну ж бо, обійми мене. Відпусти своє невдоволення.
Не будь таким.
Саро…
У мене для тебе гарна новина.
Справді дуже добра новина.
Як я дізналася,
дружини короля та інші королівські жінки потребують нового одягу.
Так. Тож я порадила звернутися до тебе.
Ага.
-Чесно? -Так, чесно.
Це…
То я, Саро, шитиму одяг для дружин короля.
Завтра на тебе чекають у палаці.
-Можна просто зараз вирушати. -Чого це! Нащо?
Кохаймося до завтра. На тебе чекають лише завтра.
-Я, Саро… -Так, ти, Саро. Ну ж бо.
-Син Тевонґболи… -Так.
-Шитиму одяг для королівського двору? -Так.
-Боже, Аварун. Оце так. -Ну ж бо. Так?
-Вітаю, королево. -Чудово.
Сподіваюся, все добре.
Прошу.
-Узяли найкраще? -Ось яке розмаїття.
-Так, звісно. -Вітаю.
-Хай Бог береже від усякого зла. -Амінь.
Юначе.
-Кажуть, що ви найкращий. -Так і є.
Зараз побачимо.
Дійсно, тканина хороша.
-Але ж не барвиста. -Справді непогано.
-У вас є інші кольори? -Ось іще асо-офі.
-Дайте-но їй отакий. -Їх багато. Дуже багато.
-О! -Оце добре.
Що скажеш?
-У вас іще є таке? -Так, є.
Матусю, ви це виберете?
А що таке? Чому я не можу це носити?
Це було б надто привабливо.
А що для принцеси?
-Подобається? -Гарне.
Тобі справді личитиме. Бери оце.
Гаразд. Залиште це для мене, добре?
А інші королівські діти?
Вони мають бути одягнені відповідно.
А поки збережіть це для мене. Чуєте? Збережіть це для мене.
-Ми б теж вибрали оці. -Ми б вибрали оці.
Принцеса обирає цю тканину.
Так. Це для принцеси. Чудово.
-Дякую. -Дякую.
Дякую.
Не переплутайте їх.
Будь ласка. Дякую.
Оце вибрала наша мати, а іншу — вибрали ми.
Нехай вас Бог помилує.
Діти короля, добрий день. Тихенько.
Юначе, є ще одна королева.
-Почекай тут, а я піду по неї. -Добре.
Хто б не йшов за мною, людина чи звір, покажися!
Королево!
-Матусю. -Так, кажи.
Я в захваті від одягу, який ми збираємося купити.
А ти помітила, який гарний цей чоловік?
Як і тканини, які він привіз.
Неймовірна краса.
Неможливо було обрати.
Він такий гарний, мамо.
Просто скажи, що тобі подобається цей чоловік.
-Мамо… -Тихенько.
Я цього не казала.
Хіба я брешу?
Це через мої слова про красу тканин? Мамо.
Прошу тебе.
Я ж тебе народила, ти хіба забула?
Скільки б тобі не було років, я завжди буду твоєю мамою.
Думаєш, я тебе не бачила?
Як ви дивилися одне на одного, неначе причаровані.
Я не дивилася на нього, неначе причарована.
Може, він і дивився, я не знаю.
Але я, Омовунмі Аянладун Омофадеке,
я не дивилася на нього, неначе причарована.
Продовжуй себе обманювати.
Він дійсно гарний, ніде правди діти.
Цікаво, чи він одружений.
Хто нам розповість про це?
-Матусю. -Га?
Здається, я хочу вибрати іншу тканину.
Його можна ще раз запросити, аби я знову переглянула варіанти?
Та обрала щось інше.
Звісно, чом би й ні?
-Це все? -Дякую, матусю.
Де ти був?
Ти мене налякала.
Саро.
Звідки ти?
Чому ти допитуєш мене?
Хіба я питаю, куди ходиш ти?
Я… зупинився потеревенити з друзями.
Справді? Саро.
Ти брешеш.
У тебе немає друзів. Відколи це в тебе є друзі?
У мене купа друзів.
-Справді? -Так.
Так, скажу тобі, ціла купа.
-Справді? -Так.
Чудово.
Королево Аролаке.
-Хто там? -Це Омовунмі.
Заходь.
Принцесо Омовунмі. Ти прийшла вкрасти мої намистини?
Ні-ні.
Вирішила витягти тебе з твоєї кімнати, де ти весь час ховаєшся.
Чому ти не виходиш надвір насолодитися сонцем?
Щоб твоя шкіра засяяла ще дужче?
Я не дуже люблю сонце. Мені більше до душі місяць.
Місяць — то ніжний коханець.
Я про таке нічого не знаю.
Скоро ти зрозумієш.
Зачекай, ось твій батько знайде тобі чоловіка,
вродливого принца.
Нізащо!
Ніхто мені чоловіка не обиратиме.
Я оберу його сама.
Гаразд. Це добре.
Тримай.
Це мені?
Дякую. Я вдячна тобі. Така краса.
Я досі їх роблю, але вже не можу продавати.
І точно не можу носити їх усі.
Можливо, хтось із інших принцес теж захоче собі такі.
Так, це має сенс.
Чи маєш ти на оці якогось юнака?
Коли ти востаннє бачила вродливого,
ба хоч трохи придатного чоловіка в палаці?
Хіба що ткач асо-офі, який приходив днями.
-Він тобі подобається? -Ні-ні.
Я просто кажу, що він принаймні цікавий і гарний.
Він навіть прийде сьогодні ввечері до палацу.
Я хочу ще раз переглянути візерунки й цього разу вибирати ретельніше.
Справді? Але ти кажеш, що тобі ніхто не до вподоби.
Тканина чи ткач?
Жартівниця.
Обережніше з моїми ногами.
Отже, ви справді ще не знайшли того, що вам подобається?
Ці гарні.
Я, певно, додам їх
до тих, що обрала раніше.
Королево!
Королево.
Куди вона поділася?
Королево.
Де ти була? Я тебе шукала.
Ну…
Та, виходила подихати свіжим повітрям при місячному сяйві.
Я ж казала тобі, що місяць — мій таємний коханець.
То для чого ти шукала мене?
-Нічого. Уже не треба. -Добре.
-На добраніч. -На добраніч, подруго.
-Бережи себе. -До завтра.
-Молодці. -Вітаю.
Саро.
Ти маєш право гніватися на мене…
Саро. Хто на тебе гнівається?
Прошу,
я благаю.
Я не знаю, нащо я так повівся з тобою.
Я питаю: хто на тебе гнівається?
Точно не я.
Тоді чому ти така відсторонена?
Навіть якщо ми сваримося, чи варто так надовго розлучатися?
Я серйозно, я не гніваюся на тебе.
Я за тебе боюся.
Бо ти береш на себе більше, ніж тобі до снаги.
Саро…
Ти береш те, що тобі не належить.
-От і все. -Хіба?
Ти про що?
Я кажу тобі це, бо не хочу, щоб ти вскочив у халепу.
Саро, я тебе попереджаю.
Будь ласка, іди.
Заспокойся.
Не кажи нічого, благаю.
Принаймні я вже тут. Насолодімося миттю.
Як тобі вдається приходити й іти так, щоб тебе не помітили?
Наче змія,
я можу непомітно вислизати куди та звідки завгодно.
Добре, пробач.
Мій особистий охоронець прикриває мене.
Що? Що ти сказала?
Твій охоронець знає, що ти ходиш до мене?
-О цій порі? -Ні-ні.
Я кажу йому, що йду до матері.
Ми разом вийшли з палацу, але сюди ми не прийшли разом.
Я дала йому трохи грошей і дозволила піти розважатися,
поки я тут.
Саро, я знаю…
Я теж боюся,
але я сумувала за тобою й мала тебе побачити.
Виходить, можна бути такою щасливою.
Зараз я ближче до щастя, ніж будь-коли.
Так, я прийшов вам подякувати.
Усе було якнайкраще.
Я спокійний і щасливий. Дякую.
Дякуємо Всевишньому.
Прошу.
-Так усе й має бути. -Так, Ваша Високосте.
Якщо у громаді назріває конфлікт,
обов’язок короля — розв'язати це питання.
Мені було лише 15, коли мене видали за короля.
Це Аролаке? Учорашня дитина?
Саме так, це вона.
-Уже зовсім доросла. -Ваша Високосте.
-Я міг би взяти її за дружину, так? -О, Ваша Високосте…
О, я виконаю волю короля.
Я намагалася накласти на себе руки.
Але невдало.
Я почувалася як у пастці, як людина, приречена на довічне ув'язнення.
Я відчуваю такий гнів і сум.
Я бачила лише
ненависть із боку інших королев.
Нещодавно…
-Хтось намагався мене отруїти. -Що?
Отруїти?
Аролаке, ви не можете померти. Ні-ні.
Випийте трохи. Хоч трохи.
Ось так.
Ось так, вибльовуйте.
Гаразд.
То ти пройшла через усе це?
Я теж багато пережив у своєму житті…
Саро!
Мені було лише шість, коли мене забрали…
-Відпрацьовувати батьківські борги. -Ну ж бо, уперед!
Коли я опинився в Ойо, моє життя змінилося.
Тут я зміг заробляти своєю важкою працею.
Тож я вирішив: або щось вийде тут…
Або я помру, жебракуючи.
Одне з двох.
Твоя праця не буде марною.
Ойо прихильний до тебе.
Так, Ойо справді прихильний до мене.
Але…
Коли я тільки побачив тебе,
то одразу сказав собі:
якби така краса могла належати мені…
тільки смерть розлучила б нас.
-Це правда? -Так.
-Саро… -Га?
Втечімо.
Що ти кажеш?
Ми з тобою. Складімо речі й поїдемо з міста, негайно!
Чого ти, ні.
Саро, не бійся. Ми можемо це зробити.
Ти знаєш, про що говориш?
Утекти? Куди ж?
Головне, що звідси.
Слухай, я знаю, де король зберігає
свої гроші та скарби.
Я можу піти до палацу і прихопити щось для нашої подорожі.
Я проти. Якщо король дізнається…
Саро, заспокойся й вислухай мене.
Я не бажаю повертатися до того жахливого життя, нізащо.
Особливо після того, що я почула від тебе.
Я впевнена, що то доля звела нас.
І ми зможемо це зробити разом.
Саро…
Я говорю тобі це, бо не хочу, щоб ти вскочив у халепу.
Саро, я тебе попереджаю.
Аролаке, утечімо.
Так.
Але це має бути сьогодні.
Я побіжу до палацу по свої речі.
-Аролаке! -Що?
Не викликай підозри.
Я теж складу свої речі.
Принцесо Омовунмі.
Що сталося?
Усе гаразд? Що таке?
Де ти була?
Я… виходила подихати повітрям.
До свого коханця.
Що ти сказала?
Твого коханця.
Місяця.
«Місяць — то ніжний коханець». Так ти сказала.
О, я не зрозуміла, про що ти кажеш.
Не звертай увагу на ті дурниці, що я подекуди верзу.
Скажи тільки, в чому справа?
Я спитала тебе: де ти була?
Я вже відповіла, що дихала повітрям.
Брехуха!
Мама мала рацію. Ти повія! Викрадачка чоловіків!
Омовунмі.
Матусю!
Омовунмі!
-Що сталося? -Матусю!
Кажи, я слухаю. Що сталося?
-Що я зробив? -Тебе розшукують у палаці.
Саро — зрадник!
Саро.
Як шкода.
Народе Ойо.
Ваша Королівська Високосте.
Старійшини Ойо.
-Ваша Королівська Високосте. -Ваша Високосте.
Це зрадник.
В Ойо раді всім і звідусіль.
Так.
Ми прихистили тебе.
А ти мав нахабство встромити гостру палицю в око Ойо.
Навіть король не наважиться на таке. Але ти, чужоземцю, насмілився.
О, так.
Хто тебе породив?
-Король не пропонує. -Так.
-Король наказує. -Так.
-Охоронці… -Ваша Високосте.
Хапайте цього злочинця й учиніть із ним як годиться.
Хай живе король.
Саро-зрадник!
-Саро-зрадник! -Бий його!
Мерзенний зрадник!
Зрадник! Мерзенний зрадник!
Ти зрадник.
А будь-який зрадник заслуговує на смерть.
Зрадник.
Ти зрадник.
Зрадник.
Нікчемний зрадник.
Ти ж вирішив бути зрадником.
Саро.
Пробач мені.
Пробач. Утечімо. Будь ласка.
Вони пішли. Біжімо.
Саро. Поглянь на мене.
Саро. Ходімо.
Підведися. Будь ласка. Саро.
Саро.
Саро!
Саро…
Устань, смертний.
Ти не заслуговуєш на життя.
Повертайся у свою смерть.
Пробач мені. Підводься.
Ходімо.
Пробач.
-Аролаке… -Що?
Я втомився.
КІЛЬКА ТИЖНІВ ПО ТОМУ
Посидьмо отам. Будь ласка.
Посидьмо. Так спати хочеться.
-У мене все тіло болить. -Пробач.
Сюди, прошу. Далі йти несила.
Обережно.
Сідай. Сідай отут.
Сил немає.
Я більше не можу йти.
Хоч би не вмерти тут, у цьому лісі.
Саро.
Усе тіло болить. І їсти так хочеться.
Треба було залишитися там, щоб нас убили.
Аролаке, не думай так.
Не треба так думати.
Сиди тут і чекай на мене.
Спробую пошукати їжу десь неподалік.
Куди це? Куди ти збираєшся по їжу?
Спершу перевірю, що тут навколо.
Можливо, знайду якусь їжу.
Я не залишуся тут сама.
Що, як ти заблукаєш і не знайдеш шлях до мене?
Далеко я не піду, тож не заблукаю.
Я миттю. Заспокойся.
Чуєш? Я скоро буду.
-Саро. -Що, Аролаке?
Прошу, не кидай мене.
Я тебе не кину, Аролаке.
Хай там що, я не залишу тебе.
Я миттю.
Ти відпочинь поки, я миттю.
Їжа.
Пеле.
Де ти папаю знайшов?
-Неподалік. -Дякую.
Дай-но свою. Моя наче м'якіша.
Я допоможу тобі очистити. Ти сам не зможеш.
Тверда.
Що ти сховала, коли я підійшов?
Нічого я не ховала.
Їж поволі.
-Що ти кажеш? -Не їж… цю штуку…
всередині. Насіння.
Ой! Річка!
Обережно. Спокійно. Не впади.
Не впади.
-Я допоможу. -Дякую.
Ось. Пий.
Не звали мене.
Аролаке, ходімо далі. Маємо продовжувати свій шлях.
Ми скоро опинимося в місті. Це ж наче ферма маніока?
-Вітаю, мандрівники. -Пане.
-Добрий день. -Пане.
Куди ви та звідки?
Як добре, що ми вас зустріли. Будь ласка, скажіть, чи є поблизу селище?
Не так далеко — селище Оджумо.
Але пішки ви не потрапите до Оджумо засвітла.
У нас немає вибору. Ми продовжимо свій шлях пішки.
Добре.
Але спершу, мандрівники, послухайте, що я скажу.
Як то кажуть, послух кращий за жертву.
Якщо ви зможете знайти свій шлях, чудово.
Але я хочу, щоб ви почули мене: ця дорога кишить работорговцями.
Їх неймовірно багато.
Якщо підете далі,
вас обох обов'язково буде схоплено й поневолено.
Пане, порадьте, що нам робити?
Що ж…
У мене є хатина в лісі,
де я час від часу перечікую ніч, коли полюю допізна.
Якщо хочете, можете піти зі мною й переночувати там.
А завтра вранці підете до селища Оджумо.
Ні, я не повернуся в той лихий ліс.
Зачекайте-но. Хто ви обоє такі?
Як вас звуть і звідки ви?
-Пане, прошу. -Га?
Скажімо, ми прийшли здалеку. Це дуже далеко.
Прошу. Ми шукаємо селище.
-Пане, прошу. -Гаразд.
Прошу.
Якщо бажаєте, можете піти зі мною до хатини в лісі.
Як ні, то продовжуйте свій шлях і перетворитеся на рабів.
Іде війна, і нема куди подітися. Для кожного вчинку є наслідки.
Жодні жертви не принесуть успіху.
Вітаю, мандрівники.
-Як вас звуть? -Саро.
-Ти Саро? -Саро. Моє ім'я Саро.
-А твоя дружина? -Аролаке, пане.
Аролаке. Візьміть оце.
Слухайте.
Можете відпочити. Ось, сідайте. Не бійтеся.
Я піду на полювання. Але буду неподалік.
Якщо ви втомилися й хочете спати,
можна зайти до хатини.
Хочете спорожнитися — ідіть до лісу.
Ось глек із водою.
Можете посмажити ямс.
-Дякую. -Дякую.
-Не бійтеся. -Дякую.
Хто б'ється й тікає, живе довше. Воїн, який гине, втрачає все.
Я наче маленький листочок, куди не загорнеш кукурудзяне борошно.
Добрий день.
-Вітання, мисливцю. -Вітаю.
-Вітаю, пане. -Вітаю.
-Вітаємо мандрівників. -Дякую.
Дякую.
-Слава Оґуну. -Слава Оґуну, слава йому.
Дякую.
-Нехай день буде плідним. -Амінь.
От ми й удома.
Як бажаєте, можете залишитися з нами.
Мій дім — ваш дім.
А як ні, можете продовжити свою подорож.
-Усі шляхи відкриті. -Дитино моя…
Акіне!
Зглянься!
Акіне!
Що таке?
Чого тут стоїть голосіння?
Ану, розійдися!
-Шкода. -Акіне, наш любий хлопчику.
Мопелоло.
Його привезли з Олуйолу з голосінням.
Не може бути!
Акіне.
Акіне, сину.
Це неможливо. Акіне!
Устань і подивися на мене. Акіне, я прошу тебе, підведися!
Акіне.
-Ой, як шкода. -Акіне!
-Акін пішов від нас? -Він пішов.
Чи я заслужив на це?
-Ні, тільки не ти. -Ти не заслужив.
О, ти пришла, смерть
Коли ми народилися
Наша доля — це…
Акін помер
-Саро. -Га? Що таке?
Наше життя зміниться.
Як?
Пам’ятаєш, я казала, що бачила, як таємничий птах оживив тебе?
Так.
-Візьми оце. -Що це?
Тихо.
Сила Акали.
Сила Акали?
Завдяки їй він повернув тебе до живих.
Коли я відігнала від тебе птаха, він упустив оце.
А я підняла. Ну ж бо, бери.
Ні. Навіщо мені це брати?
-Саро. -Га?
Послухай мене.
Не варто боятися.
Я не хотіла казати тобі.
Чекала слушної нагоди. Аж ось вона.
-Візьми це й будь чоловіком. -Я цього не торкнуся.
Ти досі не зрозумів?
Це сила.
До того ж неймовірна й таємнича.
Ця сила змінить наші життя.
Я думаю, Господь благословив нас.
Уяви-но, що станеться,
якщо світ дізнається про твою здатність воскрешати мертвих?
Акін пішов від нас!
Боже мій!
Хто мене розрадить?
Акіне, підведися.
Акіне, підведися!
Боже!
Як змиритися з цим?
Воскресни!
-Допоможіть! -Допоможіть!
-Що це?
Любий…
Акіне!
Акіне.
Гостю.
Я не знаю, як ти зробив це.
Я не знав, що є на світі люди з Господнім даром воскресіння.
Так. Прошу.
-Просто будьмо вдячні. -Дякуємо Богу.
-Я дякую вам обом. -Ми дякуємо.
Я дякую.
-Ви не оплакуватимете своїх дітей. -Амінь.
-Гаразд. -Дякую.
Послухайте, гості…
Це пальмове вино.
Як поїсте, запийте.
Вино дуже запашне.
З олійної пальми.
Ми бережемо ту, що росте біля озера.
Вітаю, мисливцю.
Королівський промовцю.
Ми чули, що ти прихистив воскресителя.
Еее… Це правда, промовцю.
Його хочуть бачити в палаці.
-Сподіваюся, все гаразд? -Усе гаразд.
Добре. Ми підемо з вами, як він закінчить їсти.
Ні, тільки він. Чи ти тепер теж воскрешаєш мертвих?
Ні.
Підведися.
Я королівський промовець.
Я передаю слова короля.
Коли прийдемо до палацу, вклонися,
чітко відповідай на всі запитання. Ясно?
Підводься. Поспіши.
А ти відпочивай та їж. Відпочивай.
З нами Анікулапо, ми не боїмося смерті
-Ваша Королівська Високосте. -Вітаю.
-Король вітає тебе. -Дякую.
Ти людина на ім'я Анікулапо?
Слухай, друже, відповідай чітко, аби король міг добре тебе чути.
Мене звуть не Анікулапо, великий королю.
А як тебе звати? І звідки ти?
Мене звуть Саро, Ваша Високосте.
Я з Ґбонґана.
Ґбонґана…
Ґбонґана… Ти далеченько від дому.
Так. Я обійшов чимало земель.
Я ненадовго на вашій землі, королю.
Отже, ти справді повернув того хлопчика до життя?
Так.
У присутності багатьох свідків.
Ти зміг би повторити це?
Хай смерть оминає вас.
-Амінь. -Амінь.
Але для Господа немає нічого неможливого.
Послухай, друже.
А звідки ж, скажи на милість, ти взяв таку силу?
Так, справді. Ми всі дуже злякалися.
Я думав, що мертвих можна воскресити лише в казках.
Але щоб при свідках
хтось воскрешав мертвих… Ти перший.
Я не знаю жодної людини, ані мертвої, ані живої,
хто мав би силу, подібну до твоєї.
Хоча я ще не бачив цього на власні очі.
Але я запрошую тебе залишитися з нами на певний час.
Живи з нами. Будьмо друзями.
Ми любимо гостей. Правда ж?
Чиста правда.
Ми любимо людей і щиро вітаємо тут.
Послухай. Ми приймемо геть усе, що ти приніс із собою.
Не варто ніяковіти.
-Дякую. -Ваша Королівська Високосте.
Чи можу я запропонувати…
негайно повідомити первосвященнику Факунле про цю подію.
Дякую, Ваша Високосте. Дякую.
Дякую.
Слухай, а який тут король? Я чула, що він німий.
Ну ж бо, Аролаке.
Він не німий.
Я чула, що в нього є промовець.
Так.
А я чув, що він гидує
говорити при чужих.
Він розмовляє з первосвященником під час обрядів і умилостивлення.
А чого він не говорить при народі?
Чи це був вирок небес?
Я тобі не брехатиму, я теж цього не розумію.
Дехто каже…
що кілька років тому він дав клятву
й обміняв свій язик на силу перемагати ворогів.
А від інших я чув,
що він не розмовляє, відколи побачив, як його батька
розірвали на війні на шмаття, як тварину.
Як шкода.
Це неймовірно сумно.
Але лише Господь знає, що з цього правда.
Хтозна?
Мій янголе-охоронцю.
Тепер ми досягли успіху.
Ось воно.
Що тепер?
-Просто житимемо. -Так.
-Щасливо. -Так.
І радісно.
То що далі?
Це правда. Так.
Але я думаю про роботу.
-Роботу? -Так. Що нам їсти?
Ми голодуватимемо.
Саро. Нам більше ніколи не доведеться голодувати.
-Ти не розумієш? -То допоможи мені. Поясни.
Я весь час воскрешатиму мертвих?
Чи я проситиму в людей їжу в обмін на воскресіння близьких?
-Я лише запитую. -Саро, ткачу асо-офі.
-Кохана моя. -Коханий мій.
-Моя дружино. -Трохи терпіння.
Терплячий пес їсть найкращу кістку.
Я терплячий, та поки не розумію, про що ти.
Анікулапо! Будь ласка, врятуй нас.
-Анікулапо! -Анікулапо!
-Клади його. -Анікулапо! Допоможи нам, будь ласка.
Анікулапо!
-Саро! -Га?
Прокинься. Тебе хтось кличе надворі.
-Анікулапо! Врятуй нас. -Хто…
Хто там?
Анікулапо, рятуй нас! Будь ласка.
Прошу, рятуй.
Урятуй нас!
Допоможи мені.
Слухайте, не плачте. Бог не полишить його.
Амінь.
Мати Акано.
Допоможи мені!
-Подивися на свою дитину. -Допоможи мені.
Допоможи мені!
Воскресни!
Дякую. Ми вдячні тобі.
-Ми вдячні. Дякую. -Дякую.
-Ми вдячні. -Дякую.
Дякую, Господи.
-Гаразд, підводься. Вставай. -Облиш її.
Анікулапо творить дива в нашому селищі
Ми прийшли подякувати тобі
Анікулапо творить дива в нашому селищі
Ми прийшли подякувати тобі
Анікулапо творить дива в нашому селищі
Ми прийшли подякувати тобі
Анікулапо творить дива в нашому селищі
Ми прийшли подякувати тобі
Воскресни!
Що? Анікулапо, щира тобі дяка!
Мій брате, Аканму. О, дякую тобі.
Моя мати.
-Дякую, Боже. -Бабусю.
-Що це? -Боже, дякую тобі.
Я ж просила дати мені спокій.
-Матусю, тобі ще рано. -Не йди.
-Що це таке взагалі? -Не йди.
Хто саме просив твоєї допомоги?
-Скільки залишилося? -Ще десь шість.
Так. Саме шість.
Чи має бути чотири?
-Будь ласка, швидше. -Вибач.
Добрий день.
Вітаю.
Ваша Королівська Високосте.
Вітаю вас, мудреці нашого міста.
Як відомо, одна голова добре, а дві краще.
Поговорімо про дивного чоловіка, що з'явився в нашому селищі
й називає себе воскресителем.
Я хочу поговорити про Анікулапо.
Бо якщо я щось раджу собаці, а він не слухає мене,
його застрелять.
Барана, який не слухає, буде принесено в жертву.
Якщо якась людина не дослухається до моїх порад,
нехай робить те, що їй заманеться.
Та пожинатиме плоди своїх діянь.
Вважається,
що коли Орунміла хотів поплисти від Олокуна,
він щонайменше чотири роки витратив на вивчення основ,
і ще пів року на наступний етап.
Далі 16 років учився плавати
серед океанських хвиль і боровся, попри небезпеку.
Хіба ви не бачите, як палає полум'я наслідків?
Ми маємо відпустити його.
Пане.
Пане. Скажи-но, будь ласка,
чим тобі так дошкуляє Анікулапо, що ти скаржишся на нього в палаці
й кажеш, що його треба відіслати звідси?
Чому ти хочеш вигнати його?
Не називайте його Анікулапо.
Але він Анікулапо!
Він тримає смерть у кишені?
Чи керує смертю? Той, хто скоро помре.
Отуне, ти не розумієш? Не зрозуміло, чого він так поводиться?
-О, прошу. -Він заздрить, от і все.
-Ти заздриш. -Я?
-Це заздрощі. -Ти йому заздриш.
-Господи. -З усією твоєю владою?
Ти, у твоєму віці, первосвященнику,
так довго та звивисто пророкував тут
через цю дрібницю. Ти що!
Це просто лицемірство.
Що він поганого зробив?
Ми не розуміємо.
Подумай про майбутнє.
Бо всі твої діяння потраплять в історію.
Старійшини, будьмо терплячими.
Ви знаєте, що первосвященник Факунле бачить більше за нас усіх.
Те, що він сказав, може бути правдою.
Вони кажуть, що я заздрю.
Кому заздрю? Коли це я став для вас таким нікчемним?
Послухайте всі.
Первосвященнику,
інші старійшини не хотіли принизити тебе.
Вони лише намагаються зрозуміти тебе правильно.
Ми всі знаємо, що за людина Анікулапо.
І все, що він зробив у цьому і в сусідніх селищах.
Він робить це безкоштовно? Ні, йому за це платять.
А він собі вільно гуляє селищем.
Ви не знаєте, звідки він. Не знаєте джерела його сили.
Нехай принесе свою гарбузову фляжку, поглянемо, що в ній.
Омовон!
-Омовон! -Іду!
-Мої очі. -Що таке?
-Що сталося? -Омовон.
Щось в око потрапило.
Видмухай-но.
Підійди ближче. Ближче! Видмухай це з ока.
Йой. Мої очі.
-Нічого не бачу. Можеш видмухати? -Усе, нічого немає.
Добре.
Не тріть. Не…
О, ні!
Вітаю.
Ваша Королівська Високосте.
-Король вітає тебе. -Король вітає тебе.
Дякую.
Схоже…
Дякую.
Анікулапо, король вітає тебе.
Ніхто не може заперечити велич
і масштаби твоєї допомоги цьому селищу
та всім селищам навкруги.
-Так. -Дякую.
Король благословляє тебе.
Амінь.
Проте нас турбує…
Ми прагнемо розібратися краще,
якою саме силою ти володієш і звідки вона.
Моя сила — від Бога.
-Ваша Високосте. -І все.
Це правда.
Кожен знає, що Господь наш — усемогутній.
Ти навчився цієї сили?
Чи успадкував її?
Первосвященник просить тебе пояснити,
яким є справжнє джерело твоєї сили?
Хіба я образив когось?
Ні-ні. Ти нікого не образив.
Ти зробив стільки добра.
Ви всі наче нападаєте на мене.
Нападаємо?
Не кажи так.
Навіть на думці не було. Усі в селищі люблять тебе.
Ми бачимо всі твої добрі справи в цьому селищі й сусідніх.
Коли двоє посвячених зустрічаються, вони обмінюються таємними привітаннями.
Розумієш?
Він просто хоче знати, звідки твоя сила, в усіх подробицях.
І чи не вийде з цього всього лихих наслідків для нашого селища
й наших сусідів у майбутньому.
-От і все. -Більше нічого.
Ти нікого не образив.
-Ніхто так не скаже. -Не ходитимемо коло та навколо.
Я не маю розкривати нікому джерело своєї сили.
Я нічого не скажу.
Передай-но сюди гарбузову флягу.
Чи спрацює вона, якщо хтось інший спробує нею скористатися?
Чекайте… Звісно, що ні. Ви серйозно?
Нащо мені це робити? Хіба я ненормальний?
Ненормальний?
Первосвященнику,
ви б передали свою силу комусь іншому?
Анікулапо, це ж дрібниця. Нам просто цікаво.
Первосвященник лише хоче оглянути твою флягу,
щоб пересвідчитися, що ця сила не шкідлива для людей Оджумо.
Якщо ви хочете, щоб я пішов із вашого селища,
я піду.
-Це не так. -Я так і думав.
Але я не передаватиму вам флягу, це неможливо.
Якщо хтось, окрім мене, Саро Тевоґбола,
торкнеться фляжки, така людина помре передчасно.
Господи, не дозволь нам померти передчасно.
Він просто піде.
-Ваша Високосте. -Він каже правду.
-Ваша Високосте, це правда. -Він каже правду.
Ви чули?
-Він уже йде. -Не можна його відпустити.
-Він іде. -Поверніть його.
-Він пояснив щось? -Ти надто злий.
Гей.
Гей, Омовон. Підведися.
Що з тобою? Що сталося?
Ти вагітна.
Як? Ти не знала, що вагітна?
Нічого, не страшно.
Хто б це не був, він має дізнатися й понести відповідальність.
Еге ж?
Ти скажеш щось?
Вітаю.
Вітаю. Довго тебе не було.
Дякую. Що тут відбувається?
Нічого.
Не схоже, ніби це «нічого».
Що з нею? Що ти накоїла?
Кажи!
-Вона вагітна. -Що?
-Омовон. -Так?
Ти вагітна?
Справді?
-Саро… -Так?
Що ви накоїли?
Пані, пробачте мені.
Прошу вас, пані, пробачте.
Омовон, ти можеш вийти.
Аролаке. Прошу, не бери це до серця.
Нічого страшного.
Нічого страшного?
Саро?
Нічого страшного?
Аролаке.
Ця розмова повинна була статися.
І, певно, зараз саме час.
Це правда.
Я запліднив Омовон.
Аролаке, це буде наша дитина.
Дитина для всіх нас.
Подумай про це.
Моя любов є й завжди буде твоєю.
Завжди.
Хай там що.
Але скільки ми б і далі жили так, Аролаке?
Аролаке?
Без дітей у домі,
Аролаке?
Ти теж розумієш, що для міцного господарства
нам потрібні діти.
Ти це знаєш.
Аролаке. Прошу тебе, Аролаке.
Аролаке, подумай про це, будь ласка.
У цьому палаці ми всі маємо свої обов'язки.
Деякі з нас… ти слухаєш?
Ми маємо народжувати королівських синів і дочок.
Але ти…
У тебе інше призначення.
Ти тут лише для насолоди короля.
КІЛЬКА РОКІВ ПО ТОМУ
Бімпе, ходімо.
Іду.
Ти… Бімпе, ти й так маєш чудовий вигляд.
Допоможи мені з капелюхом, будь ласка.
Перевір, чи добре сидить. Здається, він більший за голову.
Чи ні?
Чоловіче мій, любий.
Капелюх сидить на твоїй голові ідеально.
Іди-но сюди. Що ти робиш?
Що таке?
-Що там знов? -Чому ти…
Чому ти постійно б'єш моїх дітей?
Ти, певно, навмисне це робиш. Віддай.
Віддай її! Що це? Що не так?
Що тут відбувається?
Я ж не забороняю тобі власних народжувати.
Пробач мені. Усе добре.
Постійно через тебе плачуть.
Годі, Омовон!
Усе добре.
Чому вона побила мою дитину? Через свої дурні намистини?
-Годі, кажу, Омовон! -Казна-що!
Пробач, люба. Нічого. Усе гаразд.
Тобі б краще тримати свої речі там, де її діти їх не достануть.
Пробач, люба моя Банке.
Пробач мені.
Ну от, знову дитина плаче.
Хай як слід ховає свої речі, подалі від дітей.
Досить уже.
Якщо хтось іще хоч пальцем торкнеться моєї дитини,
це так не минеться.
-Казна-що. -Омовон, годі, я сказав!
Усе добре, мила. Пограйся з братиком.
Де ті хлопці? Монґуду!
Пане!
Допоможи їй зібрати намистини.
Нічого. Мені не потрібна допомога.
Що зробив тобі цей бідолаха, пихата королево?
Нащо ти таке сказала?
Ми говорили про це потай, і ти отак просто це ляпаєш?
То й що? Господи. Що саме з цього — таємниця?
Що вона безплідна чи що колись була королевою?
Ходімо. Годі робити з мухи слона.
Отже, ти розкрив мій секрет цій дівці, яку називаєш дружиною.
Так?
Аролаке. Послухай, усе не так, як ти думаєш.
-Не так, як я думаю? -Так. Це не так.
Нічого.
Тепер послухай мене.
Хіба мало того, що ти розбив мені серце і знехтував мною?
Хіба мало того, що ти перетворив мене на об'єкт для глузувань
своїх жінок і всіх інших?
-Тепер ти смерті моєї хочеш? -Чого ти?
Якої ще смерті?
Як гадаєш, що станеться,
якщо хтось дізнається, що дружина-втікачка великого короля
живе з кимось в Оджумо як дружина?
Аролаке,
тобі немає про що хвилюватися.
Я насправді нічого їй не казав.
Якщо ти будеш у небезпеці, я теж буду, правда ж?
Чи ти вважаєш, що я опинюся в меншій халепі?
Ну ж бо.
Янголе мій, Аролаке, дай-но я обійму…
Відійди від мене.
Який сором.
Якою дурепою я була.
Серед дружин великого короля імперії Ойо
я хоча б була найулюбленішою.
Улюбленою дружиною короля.
Як місяць, що світить над усіма.
І він любив мене.
Він так сильно мене любив.
А тепер я маю терпіти твої глузування,
невдячна ти тварино!
Що?
Як смієш ти казати таке?
Як смієш так говорити зі мною?
Аролаке.
Чоловіче мій, ти прокинувся.
До тебе посланець короля.
Ваша Королівська Високосте. Приходив ваш посланець.
Король вітає тебе.
Дійсно, король послав по тебе.
Ти бачиш, що сталося. Принц помер.
Як? Цього не може бути.
О, він помер.
Боже милосердний.
Прошу, поверни мого сина.
Як шкода.
Боже милосердний.
Анікулапо.
Будь ласка, воскреси мого сина.
За це ти отримаєш
будь-що в цьому селищі й поза його межами.
Просто поверни мого сина до життя.
Це занадто, Ваша Високосте. Занадто.
Завдання нескладне.
Я воскрешу вашого сина, Ваша Високосте.
І багато не попрошу.
Але спершу
я попросив би про привілей поговорити з вами віч-на-віч.
-Спокійно. -Заспокойтеся, Ваша Високосте.
Спокійно.
Ваша Високосте.
-Спокійно, Ваша Високосте. -Господи.
Заспокойтеся.
Ваша Високосте, спокійно.
Ми не знаємо, що він попросив.
Анікулапо.
Тобто ти насмілився попросити… мою доньку.
Я цього хочу. Я не прошу багато.
Я лише хочу одружитися з принцесою.
Люди, які цінують мою силу, платили мені набагато більше.
Набагато більше, ніж король.
Анікулапо.
Ти дуже зухвалий.
Господи! Ти невдячна людина.
Після всього, що я,
що вся громада зробила для тебе,
ось як ти віддячуєш за доброту?
У чому ж я невдячний?
Що ж такого особливого хтось в Оджумо зробив для мене?
Що такого я маю на цій землі, чого не заробив?
Ну ж бо. Я от навпаки… ви слухаєте?
Вважаю, що це ви невдячні.
-Невдячний. -Яка огида.
-Боги не мають цього чути. -Анікулапо!
-Ти таке кажеш? -Послухайте мене.
Ця пропозиція не обговорюється.
Я воскрешу принца.
Але потім ви благословите мене на шлюб зі своєю донькою.
Як будете готові, Ваша Високосте,
Анікулапо чекатиме вдома.
Анікулапо, допоможи мені воскресити сина.
-Віддамо йому принцесу. -Будь ласка.
-У неї однаково чоловіка немає. -Будь ласка.
Прийміть мої співчуття.
Ні-ні! Прибери свій кинджал.
Смерть принца важить більше за шлюб.
Будь ласка.
Хай він воскресить його.
Дамо згоду на шлюб.
Розбуди мого сина, Ваша Високосте.
Ваша Королівська Високосте.
Нехай мій син прокинеться.
Вітання вельмишановним вельможам
Вітання сину, що колись стане королем
Святкування нашого заповітного скарбу
На цьому святкуванні буде скарб, що…
Пане, я чув дещо сьогодні зранку.
Але не знаю, чи це правда.
Ну ж бо, розповідай.
Ти знаєш, що моя тітка є служницею королеви в палаці.
Саме так.
Вона сказала, що у принца Адеойє минулої ночі була лихоманка.
А сьогодні зранку
принц помер.
Господи! Яка втрата!
Але вони тримають це в таємниці,
бо хочуть, аби Анікулапо воскресив його.
Так… Я впевнений, що наш господар розбереться.
Для нього це нескладне завдання.
-Так і є. -Нескладне завдання, дійсно.
Але Анікулапо сказав, що як за нього не віддадуть принцесу Аджоке,
він не воскресить принца Адеойє.
Послухай, пане. Благаю тебе.
Не кажи про це нікому.
До праці. Щоб ніхто не чув.
Так, звісно.
-Працюймо. -Так.
-Добрий день. -Вітаю.
-Де діти? -Сплять удома.
Вітаю, мій чоловіче.
Принеси обід.
Як твоя зустріч?
-Чудово. -Слава Богу.
Несу.
-Будь ласка. -Дякую.
Дякую.
А де Аролаке?
Вона пішла.
Пішла? Куди?
Звідки мені це знати?
Зібрала речі й пішла.
Пробач мені, я хочу подрімати.
Посланець короля.
Король погодився і просить тебе прийти негайно.
Він погодився!
Ваша Високосте.
-Король вітає тебе. -Вітаю.
Анікулапо, ти отримав послання короля.
Мені сказали, що ви згодні.
Не лише король погодився.
Ми всі погодилися.
Король.
Королева.
Навіть принцеса дала згоду на шлюб із тобою.
Щойно ти повернеш її брата до життя.
Жодних проблем.
Я воскрешу принца.
Чудово.
Гадаю, він спілкується з богами.
Він дістає те, що йому потрібно.
Показує це богам, аби вони дали йому силу.
-Побачимо. -Чудово.
Боги тут.
Чудово.
Воскресни!
Сину мій.
Терпіння.
Підведися.
Воскресни!
-Це вже вдруге. -О, Ваша Високосте.
Нехай іще раз спробує.
Гей. Анікулапо чи як там тебе звуть,
чому так довго?
Він не марнує час. Він так завжди й робить.
-Так він робить. Потерпіть. -Це другий раз.
Так він робить, щоб пробудити мертвих.
Зараз побачите.
Хто каже, що він не може?
Воскресни!
Принце, я закликаю тебе воскреснути!
-Принце. -Відповідай!
Ой, мені кінець.
Матусі! Мені кінець!
-Підведися! -Він проти нас.
То оце так ти й підеш?
Мій брат, наш принц покинув мене.
Я постраждала від руки смерті.
Аґілінті, друг Олатусе.
У нас проблема.
Аван, друг Аведову.
Звернувся до оракула через Олападе.
Сина Ебедіову.
Тебе попереджали: не зраджуй.
Тебе попереджали: не бреши.
Олападе, сине Ебедіову,
твоя надмірна гординя призвела до твого падіння.
Кожна твоя дія
має свої наслідки.
Олападе, сине Ебедіову,
твоя надмірна гординя призвела до твого падіння.
Переклад субтитрів: Анастасія Малицька