Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
INSPIRERET AF VIRKELIGE BEGIVENHEDER
I december 1983 genvandt Argentina sit demokrati
efter syv års militærdiktatur.
Alfonsín beordrer, at de tidligere kommandanter anklages
for angreb på menneskeheden.
Kommandanterne føler sig som vindere i en krig mod omstyrtning
og accepterer kun at stilles for en militærdomstol.
Der er gået syv måneder, siden den regering trådte til,
og retssagen har stået i stampe.
Rygtet om, at sagen kunne komme for en civil domstol spredes hurtigt.
Skulle det ske,
skal højesteret tage sagen.
Anklageansvaret ville lande hos den eneste anklager: Julio Strassera.
-Nå? -Hun kom og lukkede sig inde.
-Låste døren? -Ja.
Hun er lige kommet.
Kom.
Fortæl.
Han hentede hende hos Bettina.
De tog på bar og blev der lidt.
-Hvilken bar? -Plus Ultra. På Libertad og Arenales.
Og så?
Jeg gik.
-Gik du? -Ja, jeg stod derude i en time.
-Jeg kan ikke lide ham. -Heller ikke mig.
Hvad har I gang i? Hvad hvisker I om?
-Ikke noget. -Ikke noget.
Vi er bekymrede for Vero.
Hvorfor?
Hendes nye kæreste er underlig.
-Underlig? Hvordan ved I det? -Ja.
Hvordan er I kommet til den konklusion?
Jeg tror, han er muldvarp.
Måske vil de ramme mig gennem hende.
En muldvarp?
Det betyder spion, mor.
Jeg ved, hvad en muldvarp er.
Javi, gå i seng.
Gå.
-Tag din pyjamas på. -Okay.
Sov ikke i dine joggingbukser!
Jeg venter på en forklaring.
De mødes på Plus Ultra. Siger det dig ikke noget?
Nej.
På hjørnet af efterretningssekretariatet.
Tager du gas på mig?
Følger du efter vores datter?
-Nej. -Julio.
-Får du skygget vores datter? -Javier løb ind i hende på gaden.
Julio! Får du din søn til at skygge din datter?
Nej, sagde jeg lige.
Du er syg i hovedet.
Vi ved, han er fætter til pigen fra skolen.
-En pilots barnebarn. -En civil.
-Civil pilot. -Fra LADE.
De er alle en slags militær.
Hendes bedstefar og far meldte sig frivilligt til krigen.
Ved du, at du opfostrer en galning?
-Hvad? -Hvorfor tager du makeup på?
Fordi jeg har lyst og kan.
Vi lever i et demokrati.
Min skole forbyder det.
Hvordan ved du det? Du har aldrig haft makeup på i skole.
-Endnu. -Nej!
-Hold op! -Kom nu, Javier, det vil klæde dig.
-Idiot! -Så går vi.
Så er det godt.
Jeg går den her vej.
-Må jeg få en, far? -Ja.
-Skal vi spise frokost? -Jeg kan ikke i dag.
Jeg sagde ikke hvornår.
Jeg troede, du mente i dag.
-Når du kan. -Det vil jeg gerne.
Når du kan.
-Vi ses i aften. -Okay. Farvel.
Godmorgen. Bruzzo ringede.
Hr. Bruzzo ringede. Han sagde, det hastede.
Jeg hørte dig. Og hvis jeg ikke vil tale med ham?
-Kan du gøre det? -Selvfølgelig.
-Hvad gør jeg, hvis han ringer igen? -Du lægger på.
-Det kan jeg ikke. -Jo, du kan.
Du kan og skal. Det er en ordre.
Du smækker røret på, når Bruzzo ringer.
-Du arbejder for mig. -Nej, jeg er fastansat.
Du kan ikke fyre mig.
Susana.
Vær nu sød.
Læg på, når det er Bruzzo.
Tak.
-Undskyld. -Ødelæg ikke det øjeblik for mig.
-Bruzzo. -Hvad?
Han er på vej.
-Du foragter mig, ikke sandt? -I så fald havde jeg ikke advaret dig.
Du har ret.
Hør her.
Jeg er her ikke, jeg gik. Sig, jeg spiser forkost med min datter.
-Jeg tager mig af det. -Tak.
DEN 4. JULI 1984, "ALDRIG IGEN" CONADEP-SÆRUDSENDELSE
I vil få se en rapport
af den nationale kommission for forsvundne personer.
Sår, der klart vil blive afspejlet i vidnesbyrd...
Hvor meget længere? Ikke mere end fem sekunder. Lyt.
Det, I vil se,
er blot en side af dramaet og volden i Argentina.
Så er han i gang.
Den anden siden, det andet aspekt,
begyndte, da undergravende virksomhed og rædsel
lagde til ved Argentinas kyster...
ANTONIO TRÓCCOLI - INDENRIGSMINISTER
...støttet af fjerne steder...
Hvorfor fik de ikke Massera til at tale?
-Det er forbi. -Nej!
Javi, gider du tænde?
Den undergravende strategi...
-Hvad siger han? -Hvad havde du forventet?
...kompleks situation for vores land.
Jeg åbner.
Et svækket samfund, der ikke havde...
Hvad siger han? Det er en diktaturmeddelelse.
...eller den politiske modenhed...
Jeg er straks tilbage!
I skulle tale om de forsvundne!
Kan du se, hvad jeg mener nu?
...ind i den djævelske spiral med død og rædsel.
Vores samfund blev rystet og chokeret
og krævede et stop for dette undergravende angreb...
Nej, du klandrer ofrene!
-Hvad så? -Hvordan går det?
-Fint, og du? -Også fint.
De forsvundne.
En tilstand, der påvirkede flere argentinere,
en tragisk og hidtil uset situation,
der har stukket en kniv i ryggen på vores historie og rystet hele verden.
Mange så, hvordan deres kære...
...blev hentet i deres hjem og aldrig kom tilbage.
Min datter, Laura Estela Carlotto,
blev kidnappet med sin kæreste.
Hun var 21 år gammel.
Hun var gravid i 10. uge.
Vi hørte om hende gennem et anonymt brev,
hvori der stod, hun stadig var gravid
og sendte mig og hendes far en besked,
så vi var opmærksomme på, hvornår hun skulle føde.
Som enhver mor ville gøre i den tid,
ledte jeg efter hende og samlede oplysninger.
Vi håbede dagligt,
at hun ville dukke op hjemme.
Jeg har indgivet anmodninger om habeas corpus, sagsanlæg...
Bruzzo er derinde.
Du,
kommer du ind?
Ja.
Værsgo.
Tak.
Sid ned.
Jeg vil ikke skændes med dig, Bruzzo. Jeg respekterer dig.
Jeg er taknemmelig for min aftale,
men der er noget, jeg ikke vil være.
Ved du, hvad det er?
-Det vil jeg tro, Julio. -En idiot.
Tænkte du det?
Jeg vil ikke være idioten,
der forsvarer noget, som regeringen ikke tror på.
-Julio? -Hvad?
Bor vi pludselig i eventyrland?
Alle diktatorer kommer i fængsel.
Hvem vil sætte dem i fængsel? Martín Karadagian?
Tror du virkelig, at militærdomstolen vil smide general Videla i fængsel?
De var en del af det, Bruzzo.
Hvad nu, hvis en civilret tager sagen?
Jeg bliver kaldt gal, men nej.
Det sker ikke. Hvem ville tillade det? Tróccoli?
Hørte du ham i går? Hold nu op.
Er du færdig?
Sid ned. Sæt dig, Julio.
Hvis dommerne er enige om at tage sagen, kan du ikke afslå.
Jeg ved, hvad mit job indebærer.
Jeg er anklager.
Fortæller du, hvordan det gik?
Helst ikke, Silvia.
-De gør det, ikke? -Jeg vil ikke tale om det.
Så det gør de.
De kan ikke gøre det.
Jo, de kan.
Vil dommerne have en retssag, sker det.
De vil ikke tillade det.
Det ved du ikke.
Kan vi tale om noget andet?
-Hvad vil du gerne tale om? -Ingenting.
Der er noget, jeg ikke forstår.
Få mig ikke i dårligt humør.
-Når du er sådan... -Silvia.
-...er du bange for... -Vær nu sød.
-...det ikke sker. -Silvia.
Eller du er bange for, at det sker.
Af og til føler jeg, at du er skidebange.
Selvfølgelig er jeg skidebange.
Selvfølgelig.
-Hvad skræmmer dig? -Alt, Silvia!
At det kan være en fælde,
at jeg kan blive misbrugt til en form for forhandling,
eller at der sker jer noget.
Og ikke kunne stille noget op? Igen?
Du kan godt, Julio.
Du kan godt.
DEN 25. SEPTEMBER 1984
MILITÆRDOMSTOL
-Fremlæg det. -Javel.
Tak, de herrer.
MILITÆRDOMSTOL
Godmorgen. Denne kendelse kommer fra den militære domstol.
"Domstolen meddeler, at ifølge undersøgelsen
"var dekreter, direktiver, ordrer og militære procedurer,
"som blev udstedt for at bekæmpe den statsløse undergravning,
"i indhold og form uangribelige."
-Uangribelige. -Som du hørte det.
Fortsæt læsningen.
"Overgrebene blev begået af underordnede.
"Retten bør undersøge de påståede ofres lovovertrædelser..."
Ofrenes lovovertrædelser?
APPELRETTEN
Tager vi retssagen?
Undskyld, men vi bør forblive objektive, tænke på risici,
og om vi kan garantere, at retssagen følger proceduren.
Kan vi forblive passive? De klandrer ofrene.
Vi handler ikke i blinde.
Gør vi det ikke nu, vil retssagen måske ikke finde sted.
Lad os give dem, hvad de ikke gav deres ofre.
En retfærdig retssag.
-Og beviserne? -Op til anklageren.
Og kan de ikke skaffe dem?
Kan de ikke det,
må vi fritage dem for skyld.
Skal vi underrette anklageren?
Giv ham besked.
-Undskyld mig. -Ja.
-Det er lige ankommet. -Ja.
Lad mig se.
Tak.
-Hej. -Hej.
-Far. -Hvad så?
Skete der noget?
-Ja. -Hvad?
Hr. Strassera er optaget.
Retssagen vil finde sted.
Du sætter Videla i fængsel.
Jeg vil prøve.
Og Massera.
Alle de ansvarlige.
Er det ikke farligt?
Det er vist lidt farligt.
De kan slå dig ihjel.
Kan du ikke afslå?
Nej.
Det meddeles hermed,
at anklagemyndigheden er underrettet...
DR. ALBERTO MUCHNIK ADVOKAT
Hr. anklager.
Stakkels Schubert.
Hejsa.
-Hvordan går det? -Fint, jeg skåner dig for detaljerne.
De har virkelig røvrendt dig.
Du troede, du blev udpeget til at feje dansegulvet,
og nu skal du danse.
Hvad griner du af? Det er alvorligt. Meget alvorligt.
-Jeg kan ikke gøre det. -Du var nødt til at tage hul på det.
Men nu? På det her tidspunkt?
Alle ved, de forhandler med militæret.
-Lyttede du til Tróccoli? -Ja, Tróccoli.
Du har ret.
Jeg er enig med dig.
Jeg har sagt, at det vil gå ad helvede til i 50 år.
Den nye regering siger, de vil ændre tingene
og udnævner de samme røvhuller som altid.
Tja...
Nu skal du høre.
Noget kan gå galt.
Nogen bliver distraheret.
Og der kommer en sprække.
En revne.
Den åbner og lukker sig hurtigt.
Når den åbner, skal du være der, og så...
Så kan du gøre noget.
Ting, vi ikke kunne gøre under diktaturet.
Sådan blev vigtige ting udrettet.
De blev udrettet med intelligens, dristighed og forstand.
Taler du om historie?
Ja.
Historie...
-...blev ikke skabt af fyre som mig. -Nå?
Det siger du ikke.
Men du bliver anklageren
i den vigtigste retssag i Argentinas historie.
Tag ejerskab.
Julio, Julio, Julio!
Jeg elsker at se dig le.
Kom her.
Kan nogen tage telefonen?
Det driver mig til vanvid. Javi, kan du tage den?
-Hallo? -Julio Strassera? Er det dig?
Ja, hvem er det?
Er du far til Javier og Verónica?
-Hvem er det? -Fyren, der vil slå jer ihjel.
-Ved du hvad? -Hvad?
Først går vi efter din søn.
Men vi beholder din datter, som ser godt ud.
-Fuck dig, røvhul. -Så vi kan hygge os.
-Hvorfor ikke sige det foran mig? -Pas på, røvhul.
Du vil ikke fanges i det her. Du ønsker ikke at fortryde.
Det vil jeg huske på. Tak.
-Hvem var det? -En ven.
Far?
-Silvia! -Hvem var det?
Fra nu af tager kun du og jeg telefonen.
Er det dem med trusler igen?
Han har ringet hele dagen. Jeg er træt af ham.
Han har ikke andet at lave.
Vent.
Hvad?
Det ved jeg ikke.
-Vi tager metroen. -Okay.
Farvel. Hav en god dag.
-Far. -Ja?
Pas på dig selv.
Hr. Strassera, undskyld afbrydelsen.
Jeg blev udnævnt til Deres sikkerhedschef.
Jeg behøver ikke vagter.
Jeg hørte, at De og Deres familie blev truet.
Jeg accepterer ikke en sikkerhedsvagt.
Det forstår jeg. Trusler er ikke vigtige.
De, der skader, giver ikke advarsler.
-Derfor... -Hør her,
jeg vil ikke have vagter eller politi nær mig eller min familie.
Jeg tog hjem til Dem for at se til Deres kone og datter.
Jeg er også ansvarlig for deres sikkerhed.
-Hvad hedder De? -Antz.
Er efternavnet Ants?
Ja, mit efternavn. Med et Z.
-Det er Romero. -Rart at møde Dem.
Tilgiv mig, Antz.
De har mødt min datter.
Jeg må advare Dem.
-Min datter er en meget privat person. -Det er jeg klar over.
-Hvad? -Deres families sikkerhed.
Hvordan skal jeg sige det?
-Vi foretog et par forespørgsler. -Hvad fandt De ud af?
Ikke noget at bekymre sig om.
-Intet? -Tja...
-Ingen trusler mod Deres sikkerhed. -Sig, hvad De ved. Spyt ud.
Hr. Padilla er gift.
-Ved min datter det? -Det tror vi ikke.
Det gør hun ikke.
Det gør fru Padilla heller ikke.
Jeg er gået.
Hvad så, Bruzzo?
Tak for besøget,
men jeg står foran den vigtigste retssag siden Nürnberg,
så lad os ikke spilde tiden.
Jeg vil tilbyde hjælp.
Ja, jeg forstår, Atom Ant. Tak.
Ikke sikkerheden.
Når jeg får brug for hjælp, ringer jeg.
Vær nu ikke stædig.
-Du kan ikke gøre det alene. -Jeg har mit hold.
Det får jeg, ikke?
Jo, men det bliver ikke let.
Ikke mange ved domstolen er enige i, hvad vi...
For det første er det ikke "vi".
Jeg gør det. For det andet har jeg medarbejdere.
-Så... -Der er ikke meget tid.
Du kan ikke gøre det alene. Ved alene tænker jeg også på din teaterven.
Min teaterven har mere erfaring i retssager end du og jeg.
Han har været advokat i 30 år.
Bruzzo, jeg gør det, men det bliver på min måde.
Du når det ikke i tide.
Hør på mig.
-Rigsadvokaten sender nogen. -Nej!
Jeg gør det med mine folk.
Jeg ringer til Telechea, Salvador og Sturla.
Sagde Sturla nej?
Ja, han sagde nej. Han vil ikke indblandes.
Har er for gammel til det.
-Gammel? Hvor gammel er han? -Han er 78.
-Allerede? -Han er gammel.
-Telechea? -Han sagde nej.
Sagde han hvorfor?
Han grinede.
"Vil Strassera sætte militæret i fængsel?
"Hvorfor spærrer han ikke også Durán inde?"
Sjov fyr, Telechea. Røvhul.
-Telechea har altid hadet ballade. -Ja.
-Og Salvador? -Ham har jeg ikke ringet til.
Han tilkendegav modstand mod retssagen.
-Seriøst? Sikke en fascist! -Han blev langsomt til en. Klassisk.
-Carrizo? -Nej.
-Han var Manriques kandidat. -Nej.
Husker du det?
-Girardi? -Nej.
Nej, han er fascist. Hans børn går på militærskole.
-Virkelig? -Ja.
Det må jeg sige.
Bruni?
Superfascistisk.
Héctor Alcides?
Hvad? Han døde sidste år.
Det vidste jeg ikke. Sikke en skam.
Alvorligt hjerteanfald.
Han ville have sagt nej. Han var superfascist.
-Vent. -Hvad?
-Nej, en fascist. -Hvem?
Nej, han er superfascist.
For fanden da. Der er ingen.
DEN 25. OKTOBER 1984 FORBEREDENDE RETSMØDE
Den gale Strassera i kød og blod.
-Nationalanklager. -Hvordan går det, Basile?
Jeg tjener til livets ophold.
Som dig vel.
Der er forskellige måder at tjene til livets ophold på.
Handler det om min klient,
blev jeg af retten udnævnt til offentlig forsvarer.
Det generer dig åbenbart ikke. Du vandt i lotteriet.
Generer det mig? Overhovedet ikke.
Men det chokerer mig, at du forsvarer guerillaer.
Jeg forsvarer ikke nogen.
-Jeg er anklager. Mit job er at anklage. -Godmorgen, Basile.
Du mener at anklage dem, der forsvarede vores land mod guerillaer.
-Vi ses. -Sid ned.
Det varer ikke længe.
Klokken 17.00, på slaget.
Godmorgen.
Alle rejser sig.
Jeg erklærer hermed det forberedende retsmøde om sag 13/84 for åbent,
hvor følgende officerer fra de væbnede styrker retsforfølges.
Generalløjtnant Jorge Rafael Videla...
Undskyld mig, unge mand.
-Hvem er du? -Luis Moreno Ocampo.
-El Mono Campo? -Luis Moreno Ocampo.
-Jeg er til Deres tjeneste. -Ingen har underrettet mig.
Jeg er viceanklager.
-Hvad? -Jeg er Deres viceanklager.
Bring de tiltalte ind.
Godmorgen.
Oplys Deres navn, tak.
Jorge Rafael Videla, og lad mig tilføje
generalløjtnant i den argentinske hær.
Høje dommere,
med al respekt
anerkender jeg ikke denne domsstols legitimitet.
Ifølge forsvaret ligger de påståede forbrydelser under militær jurisdiktion,
og som sådan bør de dømmes ved en militærdomstol.
Militærdomstolen fik sin chance.
De kender denne domsstols bemyndigelse til at dømme disse forbrydelser.
Oplys Deres fulde navn.
Orlando Ramón Agosti. Jeg anerkender ikke denne domstols legitimitet.
-Fulde navn, tak. -Roberto Eduardo Viola,
og jeg anerkender ikke denne domstols legitimitet.
Omar Domingo Rubens Graffigna.
Jeg anerkender ikke...
-Jorge Isaac Anaya. -Basilio Arturo Lami Dozo.
-Admiral Armando Lambruschini. -Leopoldo Fortunato Galtieri.
Admiral Emilio Eduardo Massera.
Jeg anerkender ikke denne domstols legitimitet.
Sig mig engang.
Videla er mindre, end jeg troede. En dværg.
Men hat og støvler ser han højere ud.
-Hvem er den fyr? -Hjælpen, vi ventede på.
Sig mig, Luis María Campos.
Hvordan hjælper du os? Hvor mange retssager har du haft?
Moreno Ocampo.
Ingen retssager.
Hvor mange retsforfølgninger?
-Ingen. -For guds skyld.
Hvad laver du så?
Jeg arbejder for rigsadvokaten. Jeg er professor.
-Tjener du til livets ophold, Molina? -Moreno. Sådan da.
Hjælper din mor dig?
Mor hader, jeg arbejder for den her retssag.
-Hvorfor så gøre det? -Måske er det derfor.
-Vil De gerne vide, hvorfor mig? -Ja.
Min familie er i militæret. Min onkel er oberst.
Det hjælper dig ikke.
Min mor går i kirke hver søndag med Videla.
Hun mener, han gjorde det rigtige.
-Jeg vil ikke høre mere. -Kom.
Undskyld.
Lad mig tale færdig.
Tænk over det. Regeringen har lige overtaget ledelsen.
En svag regering med militæret, der ånder dem i nakken.
-Ja. -De traf en farlig, men korrekt
beslutning om at stille dem for retten.
Derfor tror jeg, det er en god idé at have unge advokater
og ikke advokater, der kæmper for menneskerettigheder
og kan bringes i miskredit som kommunister.
Ikke kun militæret, men også middelklassen,
skal vi overbevise om, at retssagen er legitim
under hensyntagen til, at middelklassen har tendens til
at retfærdiggøre ethvert militærkup.
Den trojanske hest.
Forstår De?
Vi har fire måneder til at fremlægge uigendrivelige beviser
mod ni kommandanter.
På drab, ulovlig frihedsberøvelse,
tortur og groft tyveri.
-Vi får straks brug for et team. -Præcis, Molina Campos.
Moreno Ocampo.
Vi kan ikke stole på politiet.
Omkring 90 procent af retspersonalet vil ikke involveres i sagen.
Snarere 99 procent.
-Vi må lede andetsteds. -Hvor? På jura-studiet?
Ikke just, men tæt på.
Hos rigsadvokaten er der unge, der gerne vil arbejde med os.
-Unge? -Ja. Ved alle domstole.
Vi har brug for yngre mennesker med mindre erfaring.
Mindre end dig?
-Vil de erfarne ikke... -Så må vi hente de uerfarne ind.
Okay.
Jeg begynder at kunne lide dig, Moreno Ocampo.
-Sagde jeg det rigtigt? -Ja.
Fulde navn?
-Lucas Palacios. -Judith König.
Federico Corrales.
Beskæftigelse?
Administrative opgaver på rigsadvokatens kontor.
-Beskæftigelse? -Jeg er advokat.
Jeg er i øjeblikket arbejdsløs.
-Hvad lavede du før? -Jeg var i militæret.
-Hvilken gren? -Flåden.
På ESMA, mekanikerskolen.
Hold op, Fede.
-Du gasser. -Ja. Jeg arbejder for rigsadvokaten.
Hvem stemte du på til sidste valg?
Skal jeg sige Alfonsín? Eller sandheden?
Jeg stemte ikke.
-Hvorfor ikke? -Jeg var 17 år.
Dine tanker om Balbín?
Ingen tanker. Han var en vigtig politiker.
Politiske præferencer, Eduardo?
Nu? Nej. Nul og niks.
-Tanker om Perón? -Han var en vigtig politiker.
Hvad med Winston Churchill?
-Hvad? -Napoleon Bonaparte?
Jesus Kristus?
Skal jeg svare?
Kan du nævne fem medlemmer fra det nuværende kabinet?
Ja. Der er Grispun.
-Grinspun. -Det er en.
-Hvem stemte du på? -Peronisme.
-Hvorfor? -Jeg er peronist.
Det siger du ikke. Hvorfor?
Det er den eneste bevægelse, der har kæmpet mod diktatur siden 1955
og altid vil kæmpe for social retfærdighed.
Fint. Tak.
-Tak. -Du spurgte.
Men ikke for at høre det samme fis, du fyrer af derhjemme.
Vær nu ikke aggressiv, far.
Sådan vil du få mig, Maco.
Hvorfor vil du arbejde for os?
Min onkel blev bortført og overlevede med nød og næppe.
Jeg arbejder i receptionen ved domstol 14.
Alle er ligeglade med, hvad De gør.
Ikke jeg.
Jeg har to børn, boliglån og hørte, De betaler for overarbejde.
Vi arver dette land, og det må ikke ske igen.
Betaler De overarbejde?
Vil du have mig eller ej? Jeg er okay, hvor jeg er.
-Jeg kan ikke lide anti-peronister. -Velkommen, Maco.
Din far har rost dig meget.
Jeg er Luis Moreno Ocampo, viceanklager.
Viceanklager? Findes det?
Kan du nævne fire gæster fra Badia-showet i sidste uge?
-Ja, Los Abuelos spillede. -Los Abuelos?
Los Abuelos de la Nada. Fantastisk.
-Har De ikke hørt om dem? -Nej.
Syng en sang.
-Nu? -Ja.
FEBRUAR
Første problem. Tiden.
Vi skal gennemføre den vigtigste retssag i vores historie
på mindre tid, end det tager at dømme en hønsetyv.
Vi er her nu.
Alt må være klar til denne dag.
FEBRUAR 1985
Vi har kun de dage.
Hvad skal vi gøre?
Hvad fanger gør.
Andet problem.
Vi må bevise, at det var en systematisk plan.
De vidste alle, hvad der skete, og hvordan det skete.
Og det var over hele landet
under alle kommandanters forvaltning.
De er ansvarlige.
Vi kan ikke arbejde med politiet, for de var også indblandet.
Et andet problem.
Domstole deler ikke oplysninger. Når de gør, er det sent.
-Glem ikke... -Mindre end tyven.
-Sjov fætter. -Lad os organisere os.
Lad os indkredse det hemmelige detentionscenter på kortet.
-La Perla var i Córdoba. -Hvad ellers?
-ESMA. -ESMA.
-ESMA, flåden. -Hvad ellers?
-El Vesubio. -Hvad ellers?
-Campo de Mayo. -Hvad siger du?
-Hvor lang tid tilbage? -Fire måneder og to uger.
Er det en joke?
Det er umuligt. Træk dig ud.
Det er ikke en mulighed.
Hvad kan du ellers tænke på?
Tal med María Eugenia.
Hun bestyrer kommissionens arkiver. Hun er inde i sagerne.
Hun vil hjælpe dig.
Anklageren sagde, alle sager skulle gennemgås.
-Alle? Ved du, hvor mange der er? -Nej.
-Du må vælge. -Bare find dem frem.
Har du valgt forud?
Watts, Meijide, Dalego, Avellaneda, Valenzi...
Vi læser dem alle.
Dem alle?
-Anklager Strasseras assistenter? -Ja.
Vi skaffer alle oplysninger, I får brug for.
MØDRENE FRA PLAZA DE MAYO
Jeg håber, anklageren opfører sig bedre end under diktaturet.
For under diktaturet gjorde han ikke...
Ingenting. Intet.
"'Mor, sig, far stak af', sagde han.
"Det var sidste gang, jeg hørte hans stemme.
"Så tog de ham med."
DECEMBER
Kommandoen lå hos juntaen.
De var ansvarlige. Den del er klar.
-Men det er svært at bevise. -Hvorfor?
Kidnapningerne, tortur og drab er blevet eller kan blive bevist.
Hvordan bevise, de vidste besked?
-Umuligt ikke at vide besked. -De vil sige, de ikke vidste det.
"Det var underordnedes overdrevne handlinger.
"Jeg kan ikke overvåge alle midt i en krig."
-Ja, men 30.000 overdrevne handlinger? -Han har ret.
De kan sige: "Jeg dræbte ikke nogen. Jeg torturerede ingen.
"Jeg beordrede ikke forsvindinger." -"Strømpistoler?"
Vi har brug for vidner, der så dem i centrene.
Hvad nu, hvis ingen så dem? Det var en del af planen, ikke?
Ikke at blive forbundet med drab og forsvindinger.
-Nogen må have set dem. -Nej.
Lad os fokusere på planen.
Bevis, at de gjorde det samme over hele landet.
De bortførte folk overalt.
Tilbageholdt dem i hemmelige centre.
Torturerede dem under forhør.
Folk forsvandt over hele landet.
Kan vi bevise det, kan vi bevise, det var koordineret.
-Det har vi brug for. -Så
vi tager sagerne og arrangerer dem
efter myndighed, år, interneringscenter...
-Efter region. -Efter region?
-Skal vi rejse? -Ja.
Hvor vil du gerne hen?
Tak.
-De venter på os. -Så du bjerget?
Jeg vidste det. Byen er fyldt med fascister.
Kender du ham?
-To karréer den vej. -Den vej. Kom.
Er du sikker?
Jeg går den vej. Vi mødes senere.
Hej.
Undskyld mig. Godmorgen.
Jeg leder efter Juan Pablo Noriega...
Der er intet her.
Okay, tak.
Spørg den fyr.
Undskyld mig?
Vi kan ikke arbejde her.
-Fascister, sagde jeg. -Hvad skal vi gøre?
Saml alle. Vi tager et andet sted hen.
Hvad skal vi gøre?
Hold den her.
ANKLAGERNE BESØGER PROVINSEN
Det kan være vigtigt, for de kan finde
værktøjer til flere sager.
Disse mennesker kommer fra anklagemyndigheden.
Vi leder efter dem, der har oplysninger
om forbrydelser begået under diktaturet
til retssagen, som ledes af anklager Strassera i Buenos Aires.
Eventuelle oplysninger, navn eller data...
Politi, åbn døren!
...kan sendes til justitsministeriet på Mitre 2800 eller ring til 524096...
Tre personer hentede mig i min celle. Jeg fik bind for øjnene.
De tog tøjet af mig. De gjorde, hvad de kaldte "ubåden."
De presser ens hoved ned i en spand med vand, indtil man ikke kan mere.
De spurgte om absurde ting.
"Hvad er kommunisme?" Jeg anede det ikke.
Så spurgte de, om jeg vidste, hvor Firmenich boede
eller andre navne, jeg ikke kendte. Det gjorde dem rasende.
...lænker om anklerne og nævner tal.
X-96.
Fra det øjeblik var jeg ikke Mario Valle længere.
-Jeg havde bind for øjnene. De slog mig. -De åbnede bagagerummet...
-...med en strømpistol. -Jeg kastede op.
Jeg kunne ikke drikke vand. Jeg var ladet med elektricitet.
Ved du, om dine naboer så, hvem der hentede dig?
Hvordan vidste du, de var fra hæren?
Hej skat. Hvad så?
-Jeg ventede på dig. -Javel.
Er der sket noget?
Sid ned.
Ja.
-Abel og jeg har slået op. -Hvem?
Far.
Beklager, jeg kan ikke lide ham. Jeg ved ikke, om du ved...
-Han er gift. -Ja.
Jeg er ikke dum, far.
Det har jeg altid vidst.
Og han spurgte aldrig om dig.
Jeg tror ikke, han kender til dit arbejde.
Du må ikke udspionere mig.
Og send ikke Javier.
-Du skræmmer ham. -Okay.
Du har vigtigere ting at bekymre dig om.
Undskyld.
DECEMBER JANUAR
DEN 15. FEBRUAR BEVISFREMLÆGGELSE
Quilmes, Avellaneda.
FEBRUAR
Hvor?
På den tredje hylde.
En, to...
-Er det okay? -ESMA er på den hylde.
Har nogen set...
Her er tre fra ESMA.
-Hr. anklager. -Ja?
Her er bevismaterialet.
Der er 16 bind, 4.000 sider, 709 sager og over 800 vidner.
Godt arbejde. Tillykke.
-Fremlæg det. -Hvad?
Du kommer med os!
-Kom nu. -Hvorhen?
-Ti fremlæggelsen. -Kom nu!
Fremlægge det alene? Nej. Sammen.
Ja, kom med os.
Hvad foregår der?
Anklager Strassera, leder af sagen.
-En fornøjelse. -En fornøjelse.
Tillykke.
Hvor fandt du dem? Spejderne?
Du bør ofre større opmærksomhed på bevisernes veltalenhed
end på mit holds ungdom.
Mærk dig mine ord.
Jeg ved, hvad jeg siger.
Held og lykke.
Skal vi?
Alt.
Undskyld!
Der er han.
Undskyld.
Et spørgsmål.
Vil mængden af beviser være nok?
Mængden og kvaliteten af beviserne er overvældende.
Vi har opnået det på rekordtid.
Takket være disse unge mennesker og hr. Moreno Ocampo, min arbejdspartner.
-Blev De truet? -Det ignorerer jeg.
I må have mig undskyldt.
Undskyld mig.
Passer det, at De blev truet?
DEN STORE RETSSAG
HVEM ER STRASSERA
STRASSERAS BØRN
STRASSERAS NÆSTKOMMANDERENDE
-Alt vel? -Godaften.
Undskyld.
-Flot artikel i bladet. -Tak.
Jeg var ironisk.
-Kunne du ikke lide den? -Nej.
Alle læser den deroppe.
-Og det er slemt? -Frygteligt.
-Skal jeg gå? -Ikke tale om.
De er dine grandonkler.
Vi har ikke brug for, at du er en tøsedreng.
Lad os tage en drink.
-Champagne? -Ja.
Han genkendte dig.
Endnu en.
Gudskelov har din onkel ikke set dig endnu.
-Hvor er han? -Det siger jeg ikke.
Passer det?
Kig ikke.
-Kig ikke! -Du har sagt, det ikke er imod ham?
-Nej. -Hvorfor?
Han mener ikke, at det er imod ham.
Han mener, at det er imod ham, familien og landet.
Perla?
-Oberst! -Det er dig.
Hvordan går det? Det er evigheder siden.
-Og din kone? -På rejse.
-Igen? -Ja.
-Hvor? -Milano.
Tak.
Onkel.
Undskyld afbrydelsen. Må jeg lige tale med dig?
Jeg er generalmajor Ocampo for dig.
Beklager, general.
-Kan vi tale? -Et spørgsmål, hr. advokat.
Tror du, I vil vinde sagen?
Ingen anelse.
Mener du, at militæret gjorde det rigtige?
-Det var en krig. -Statens krig mod samfundet?
Mod væbnede grupper, der truede...
Som burde være blevet dømt for deres hypotetiske forbrydelser.
Ikke kidnappet, tortureret, myrdet og forsvinde sporløst.
Hvad sker der her?
Hvad har vi sagt? Vi taler ikke politik i familien.
-Luis, kom med mig. -Undskyld mig.
Alle her skal vide...
Alt vel?
Ja. Jeg har det fint.
Har du brug for et lift?
Nej.
Ellers tak.
DEN 26. APRIL 1985 OFFENTLIGE HØRINGER BEGYNDER
Udenrigsministeriet siger, Clyde Snow ankommer i morgen.
Han bliver beskyttet. Ambassaden samarbejder.
Ja.
-Vi klarer os. -Ja.
-Okay. -Ja.
Hør her. Vi presser ikke på.
-Det er den første uge. -Ja, ja.
-Gider du godt bare sige ja? -Nej.
-Loza, et øjeblik. -Strassera.
Undskyld.
-Undskyld mig. -Ja.
Er den mand med dig?
Nej.
Han må ikke være her. Tjek, hvem han er.
Okay.
-Den herre. -Undskyld, jeg skulle til at gå.
Lod du ham bare gå?
Rolig, unge mand. Alt er under kontrol.
-Nej, nej... -Vi udsætter det...
-Nej, jeg vil ikke ændre noget. -Julio.
-Øjeblik.
Der var en mand der.
-Måske en muldvarp. -Hvordan ved du det?
Jeg har set ham før.
Gider nogen tage telefonen? Den har ringet i fem minutter.
Vær sød at tage den.
Hallo?
Med al respekt kan jeg forsikre om, der ikke er nogen bombe.
Hvordan kan du garantere det?
Det er indlysende. Det er for at terrorisere samfundet.
Det er en fornærmelse, høje dommer.
Det er domstolens pligt at føre en sikker proces
for tiltalte og vidner.
En sikker proces? Et det en joke?
Vi og vidnerne er blevet truet i seks måneder.
Forsvaret hævder, at de tiltaltes sikkerhed ikke kan garanteres.
Høje dommer, det er et trick fra de tiltaltes side.
Det er indlysende.
Vi beder bare om, at retssagen bliver udsat.
På ubestemt tid.
-Indtil forholdene er korrekte. -På ubestemt tid.
Det er den første dag.
Man kan ikke udsætte den første dag.
Hvis man udsætter i dag, bliver der aldrig nogen retssag.
De skal bare have en bombetrussel om dagen.
Strassera, gider du holde kæft?
Vi forsætter.
-Hvad? -Ja.
Vi fortsætter, som vi plejer.
Denne domstol garanterer for sikkerheden.
Retssagen begynder i dag.
-Hvad med bomben? -Lad den sprænge.
-De er klar over, at beslutningen... -Ja.
Du hørte ham. Han er klar over det.
En ting til.
Kvinderne må ikke bære tørklæder.
Det er mødrene fra Plaza de Mayo.
Politiske symboler er ikke tilladt. Ingen farve, type eller ideologi.
-Retten er klar over... -Ellers andet.
Nej, høje dommer.
-Sekretær, forbered høringen. -Javel.
Tak.
Undskyld, jeg forstyrrer.
Jeg behøver ikke forklare retssagens vigtighed for Dem.
Der er en galning, der forsøger at stoppe den,
hvis De ikke tager tørklæderne af.
Det er en svær beslutning,
Det er ikke vores beslutning,
men Deres.
Beklager.
-Undskyld. -Ja, ja.
-Hvad skal vi gøre? -Vi gør det.
Bare rolig.
Jeg erklærer hermed
retssag 13/1984 for åben
vedrørende følgende officerer fra de væbnede styrker.
Generalløjtnant Jorge Rafael Videla, admiral Emilio Eduardo Massera,
brigadegeneral Orlando Ramón Agosti, generalløjtnant Roberto...
-Er du okay? -Ja.
Vær ikke bange. Der er ingen bombe.
-Det ved jeg. -Okay.
Generalløjtnant Leopoldo Fortunato Galtieri,
admiral Jorge Isaac Anaya,
brigadegeneral Arturo Basilio Ignacio Lami Dozo.
Vi indkalder nu dr. Ítalo Argentino Lúder i vidneskranken.
Dr. Lúder, Deres vidnesbyrd vil blive aflagt under ed.
Sværger De at fortælle sandheden, hele sandheden og kun sandheden?
Ja.
De kan sætte Dem ned.
Dr. Lúder, i den tid,
hvor De var fungerende præsident,
blev disse dekreter udstedt. 2770, 2771...
-Fyren, jeg fortalte om, er der. -Og 2772.
Spørgsmålet lyder som følger.
Hvilke begrundelser førte til disse dekreter?
I februar 1975...
...til det argentinske militærs intervention
i kampen mod undergravning.
Jeg spredte de væbnede styrkers intervention til hele landet.
Vi bør understrege, at udslettelsesordren blev udstedt
under María Estela Martínez de Peróns demokratiske regering,
der anmodede om de væbnede styrkers hjælp,
da vi var på kanten af en borgerkrig.
-Ikke? -Jeg har aldrig sagt "borgerkrig".
Hvordan vil De så definere det?
Jeg har aldrig talt om krig.
Men det er klart, at der var en fjende, der kompromitterede national sikkerhed.
-Ikke? Det sagde De lige. -Ja, det stemmer.
Lad vidnet forklare sin forståelse
af dette ord, der er vigtigt for forsvaret, "udslettelse".
Betyder det at indhente oplysninger for enhver pris?
Tortur, kidnapning
og fysisk at eliminere et hjælpeløst individ?
De skal svare.
På ingen måde var der tale om fysisk udslettelse.
Dekreterne indebærer på ingen måde undertrykkelse uden for loven.
Vidnet anerkender, at fjenden fandtes og skulle udslettes.
Dette her viser et kranie med et hul i det frontale område,
hvor man kan se et cirkulært hul, der svarer til hullet
fra en kugle, der trængte gennem panden.
Dette lysbillede viser et kranie med et hul i det frontale område.
Et cirkulært hul, der svarer til hullet fra kuglen, der gennemborede hovedet.
Og fra dens størrelse og form, skønt knoglerne lå i jorden,
ved vi, denne person blev henrettet på nært hold.
RETSSAG MOD JUNTAEN UDENLANDSKE VIDNER
Udsendingen Antoine Sanguinetti erklærede,
at han under sit besøg i vores land i 1978...
DEN 25. APRIL
...indsamlede talrige klager fra familier...
...og internationale organisationer vedrørende de påståede forsvindinger?
Luis.
DEN 26. APRIL
Klagerne fra FN og Amnesty International.
...fra menneskeretitghedsorganisationer, OAS eller FN
mod regeringen...
Høje dommer, anklagemyndigheden
har modtaget talrige rapporter og klager,
der viser tydelige beviser på, at vidnet aflægger falsk forklaring.
Hr. Strassera, vent på Deres tur, tak.
Fortsæt, viceadmiral.
Jeg har ikke kendskab til det, De nævnte.
Som jeg sagde,
var det generelle spørgsmål om Argentinas politiske situation.
Nå?
Hvad?
-Hvordan klarer vi os? -Vi klarer os godt.
Hvor tvivler du?
Jeg sagde ikke noget. Jeg sagde, vi klarede os godt.
Hvad tænker du på?
-Ikke noget. -Ikke noget godt, mener du.
Hvad skal jeg sige, Julio?
-Hvorfor klarer vi os ikke godt? -Det sagde jeg ikke.
Men du tænker det.
-Vi klarer os godt. -Men?
Jeg talte med min mor.
-Hvad sagde hun? -Ikke noget.
-Det sædvanlige. -Hvad er det sædvanlige?
Det sædvanlige, Julio.
Hun mener, at udenlandske eksperter er som samfundsomstyrtere.
-Kampagnen mod Argentina. -Luis.
Vi kan ikke bruge din mor som parameter.
Hun gik i kirke med Videla.
-Vi får hende aldrig overbevist. -Nej.
Hvis vores mission er at overbevise hende, er vi på røven.
-Aldrig. -Tror du, vi kan?
Det kan vi ikke.
Vi får aldrig overbevist folk som din mor.
-Aldrig. -Okay, Julio. Du har ret.
Du er så stædig. Jeg vil ikke skændes med dig.
-Julio. -Hvad?
-Du må hjælpe mig. -Med hvad?
Morgendagens vidnesbyrd.
-Nu? -Ja.
Okay.
Der er et venteværelse.
DEN 29. APRIL
-Må hun blive hos mig? -Nej. Kun vidner.
-Du må blive indtil dit vidneudsagn. -I isolation?
Du må ikke tale med nogen.
Så alene?
Domstolen har fastslået, at du ikke må se nogen.
-Her. -Dækker du også mit ansigt til?
Det er for at beskytte dig.
Jeg har fået trusler i en måned.
-Og sikkerhedsvagterne? -En mand kom forbi en dag og forsvandt.
Det er bedst at holde sig fra politiet.
-Og hun? -Hun følger mig.
Hele dagen. Bare rolig.
Retten indkalder fru Adriana Calvo de Laborde.
Den siddende domstol vil modtage Deres vidnesbyrd i sagen
mod den militære juntas kommandanter
i den såkaldte "nationale reorganiseringsproces".
Deres vidnesbyrd...
Den 4. februar 1977 blev jeg bortført fra mit hjem.
De satte mig i en bil.
Da bilen kørte rundt om hjørnet,
fik jeg en sweater over hovedet, de smed mig ned på gulvet
og trådte på mig.
Så truede de med at dræbe mig.
De tog mig ud, tog sweateren,
gav mig bind for øjnene, og gav mig håndjern på bag om ryggen.
Og på det tidspunkt var jeg seks en halv måned henne,
så langt i min graviditet.
De torturerede mig på trods af min tilstand.
Jeg var låst inde i månedsvis.
Torturen var systematisk, konstant og af alle slags...
Retten indkalder fru María Kubik.
Godaften, Juan Carlos.
På retssagens syvende dag mod de tidligere kommandanter
åbnede domstolen med Kubiks hjerteskærende vidnesbyrd.
Hun var mor til den forsvundne María Cristina Lefteroff.
Sværger De at sige sandheden, hele sandheden og kun sandheden?
Ja.
María Cristina Lefteroff blev kidnappet og ført til Quilmes-brigaden.
Timer senere blev hendes mor, der ville finde sin datter,
også kidnappet og ført til et hemmeligt internerinsgcenter.
Mine brødre var 13, 11,10 og den yngste otte.
Vi blev tvunget til at forlade flyet og blev ført gennem lufthavnen
til en bil, hvor vi fik noget over hovedet.
DEN 9. MAJ
Vi fik at vide, vores mor blev sendt til Tucumán.
Hun er stadig forsvundet.
Ved du, hvad der er sket med din søn?
Jeg var fast besluttet på at gøre hvad som helst, gå til Campo de Mayo.
Og en ven sagde:" Iris, led ikke efter ham, de slog ham ihjel."
I en gang sammen med andre mennesker,
inklusive min kone, som blev tortureret foran mig,
og jeg kunne høre alle hendes smertefulde skrig.
Ingen vidste noget. "Hvorfor tager de hende? Hvortil?"
Det er tilfældet for en, jeg ikke kendte. Han blev tortureret i dagevis.
Banden torturerede ham dag og nat, nådesløst,
med alle de metoder, jeg har forklaret, og flere til.
Da banden gik, høje dommer, tændte vagterne en grill.
De drak vin og blev fulde.
En fik den idé at torturere ham igen, og det begyndte de på.
Denne gang var de ikke ude efter oplysninger.
Torturens eneste formål, der varede i timevis...
...var at få fangen til at sige:
"Jeg æder pik, og min mor er en luder."
De torturerede ham i timevis for at få ham til at sige det.
Og han sagde det ikke, høje dommer.
Han sagde det ikke.
Jeg beklager at sige det, men jeg tror, at det er vigtigt,
fordi de nævnte overdrevne handlinger,
og det er angiveligt overdrevne handlinger for de tiltalte.
Resten er fint. Blot almindelig kold og grusom tortur.
Beskriv kendsgerningerne uden at dømme, tak.
Det er en kendsgerning.
Engang bad jeg en mere menneskelig vagt om at få lov til at tale med hende.
Han tog mig med hen til Claudias celle.
Jeg fjernede bindet...
Claudia sagde: "Pablo, tak, fordi du giver mig styrke."
DEN 20. MAJ
Jeg sagde, at når vi slap fri, ville vi starte et forhold.
Blive et par.
På et tidspunkt sagde hun:
"Rør mig ikke, for jeg er blevet voldtaget.
"Da de torturerede mig, vendte de mig om
"og voldtog mig forfra og bagfra."
Retten indkalder Alejandra Naftal.
Jeg blev ført til et andet sted, pigerne vidste, jeg var blevet voldtaget.
De sagde, at de også var blevet voldtaget gentagne gange.
Det var ikke svært for dem
at udnytte os kvinder på en brutal måde.
Meningen var psykologisk at nedbryde personen.
Den første dag, de torturerede mig, den dag, jeg blev kidnappet,
var der noget, der gjorde mig frygtelig tilpas.
Der var en kvinde, der hældte maté op, som om det var en hverdagsting.
DEN 21. JUNI
Vi indrapporterer det og følger dig til et nyt hotel.
Jeg tager tilbage.
Vi er blevet forfulgt i månedsvis.
-Dit vidnesbyrd er meget vigtigt. -Jeg vidner ikke.
Zelaya, lad os sætte os.
Fald ned.
Du er nødt til at vidne.
Folk må vide besked.
Eller mister du chancen for,
at landet hører, hvad disse forbrydere gjorde...
Disse forbrydere?
En af torturbødlerne arbejder for borgmesteren.
Lægen, der tjekkede, om jeg kunne tåle flere stød,
er overlæge på et hospital.
Jeg skal leve blandt dem.
Hvad laver jeg her?
Zelaya, vi kan bede om vagter. Vi kan beskytte dig.
Nej, vi kan ikke.
Det er sandheden.
Mens de fyre er på fri fod, kan vi ikke beskytte nogen.
Trist, men sandt.
Dagens nyhed er, at, som ønsket af vidnerne,
er anklagemyndigheden holdt op med at offentliggøre daglige vidnelister.
Det skyldes de gentagne trusler,
som vidnerne udsættes for hver dag.
DEN 17. JULI
Hallo?
Et medlem af trikolorekommandoen fortalte anklagemyndigheden,
at om mindre end 48 timer...
-Hvem? -...vil anklageren dø.
ANKLAGER TRUET
Vi er også blevet truet.
Anklagemyndigheden bør udarbejde en rapport
-eller give flere detaljer... -Detaljer?
Judith, kom her.
Vil du fortælle om det opkald, du fik før?
Han ringede før middag og sagde, han tilhørte trikolorekommandoen.
Den findes ikke. Kan du være mere præcis?
Et navn? Karaktertræk?
Naturligvis, eftersom det var et anonymt opkald.
Jeg kan ikke oplyse navn eller fysiske træk.
Hvordan var hans stemme?
Det var en underlig og grov stemme. Lidt latterlig.
-Som en fasciststemme. -En fascist? Hvad mener du?
Som din, hr. advokat.
-Det er total mangel på respekt. -Så er det godt.
Vi afslutter denne pause og fortsætter med høringerne.
Enten militæret...
...sagsøgtes aggressive strategi gentages igen og igen.
...for vidnet at sige, han havde...
DEN 20. JULI
STOP DET LORT!
Bomben tvang dem til at fordoble sikkerheden under retssagen
på grund af gentagne trusler mod præsident Alfonsín og anklager Strassera.
Da de løslod mine søskende og mig, måtte vi ikke tage bindet for øjnene af,
og de overvågede os.
Vi stod et kvarter på gaden.
Mine søskende græd og spurgte efter min mor.
Jeg så en restaurant på den anden side.
Den var fuld.
Folk så på.
Ingen hjalp os.
Hvordan kan nogen tro, at en gruppe børn
er farlige?
Jeg fik veer den 15. april.
Det var mit tredje barn. Jeg vidste, det gik hurtigt.
Der kom en patrulje, og vi forlod det femte distrikt.
Jeg fik bind for øjnene og lå ned i bilen.
Mine hænder var bundet på ryggen.
De hånede mig.
Jeg sagde, min baby var på vej
og bad dem stoppe, da den var på vej.
De gjorde intet.
Chaufføren og den anden fyr grinede.
De sagde, det var ligegyldigt, fordi...
...de ville slå mig og min baby ihjel.
Jeg burde være ligeglad.
Jeg ved ikke, hvordan jeg klarede at tage undertøjet af
og presse babyen ud. Jeg kan ikke huske det.
Jeg skreg:
"Den kommer. Jeg kan ikke holde igen. Stop!"
Og min lille pige blev født.
De kørte ind til siden.
Min baby var sund. Hun var meget lille.
Hun faldt ned fra sædet og hang fra navlestrengen på gulvet.
Jeg tryglede dem om at give hende til mig, men det gjorde de ikke.
De bandt en knude på navlestrengen og kørte.
Tre minutter senere græd min baby.
Jeg var stadig bundet med bind for øjnene. De gav mig hende ikke.
Vi kom til et andet sted, en stor bygning med bordplader i marmor.
De lagde min baby på en bordplade. Hun var kold, beskidt og græd.
De fik mig til at gå ind, kom med en spand
og fik mig til at vaske gulv og gøre alle bordplader rene.
Jeg måtte gøre det nøgen foran officeren.
Foran vagterne, der grinede.
Først derefter kunne jeg holde min baby.
Aftenen før min løsladelse
sagde Claudia en ting, jeg aldrig glemmer.
Hver 31. december,
på nytårsaften,
skulle jeg hæve mit glas for hende og alle andre.
For hun var allerede død.
Har De andet at tilføje?
Høje dommer, jeg vil bare vide,
om min datter er død eller levende.
Det kan denne domstol desværre ikke svare på.
En måned senere blev jeg løsladt.
Vi mistede vores job, vi mistede vores hjem,
vi mistede vores venner,
vi mistede alt. Vi måtte flygte fra landet.
Det lykkedes dem at terrorisere mig.
Heldigvis terroriserede de ikke alle.
Der var slægtninge,
mødre og bedstemødre, der konfronterede dem.
Og jeg er her i dag for at kræve retfærdighed takket være dem.
Jeg har intet andet at tilføje.
Anklager, nogen spørgsmål?
Ingen spørgsmål, høje dommer.
Vil forsvaret stille spørgsmål?
Ingen spørgsmål.
Deres vidnesbyrd er afsluttet. Tak.
Jeg er gået.
Hallo?
Du får ham.
De skal være der.
-Luis. -Se.
-Det er din mor. -Tak.
Lad os se.
Hallo?
Det er okay, mor. Tak. Vi havde en god høringsdag.
Har du hørt det i radioen?
Selvfølgelig vidste jeg det, men ikke, at du lyttede.
Virkelig?
Hvad siger du?
Adriana Calvo de Laborde.
Fortalte hun sandheden?
Selvfølgelig.
Hvordan kan nogen være så grusom?
Være så grusom mod en gravid kvinde?
Og slet ikke bekymre sig om en baby.
Frygteligt, helt ærligt. Frygteligt.
Jeg troede ikke, at jeg skulle høre noget så frygteligt.
Heller ikke mig.
Jeg ved, at jeg sagde grimme ting, og vi skændes en masse.
Det er ikke let for mig
at se min søn gøre noget, jeg er helt uenig i.
-Tja... -Det har jeg altid tænkt.
På grund af min uddannelse, religion, folk, jeg kender...
Jeg har altid respekteret hæren, men nu...
Nu tror jeg, du har ret.
-Tror du, jeg har ret? -Ja, Luis, du har ret.
Videla bør sættes i fængsel.
-Luis. -Ja, mor.
Han bør sættes i fængsel.
Jeg ved ikke, hvor mange der lytter til retssagen.
Alle bør lytte til den.
Ja, vi arbejder nu.
Vi forbereder høringen i morgen.
Det er klart, at kræfterne er indbyrdes relateret.
Bettini-sagen. Alle forbrydelserne i én familie.
De myrder sønnen, kidnapper faderen og giver sig af med bedstemoderen.
Slap af, vi gør det godt.
-Hvad er der galt? -Jeg kan ikke lide, du siger det.
-At vi klarer os? -Jeg kan ikke lide det.
Hvorfor?
Du klarer dig godt,
men tror du, at du klarer dig godt,
kan det hele gå ad helvede til, er du med?
-Du skal bare være positiv. -Du må være skarpere end nogensinde.
Det er sandt, at op til nu har du klaret...
...at få opmærksomhed.
Der er følelser. Helt sikkert.
Er du okay?
Er du okay eller ej?
-Svar mig. -Nej!
-Er du okay? -Nej, men det er du heller ikke.
Det er ESMA's tur. ESMA er svær.
Jeg ved det.
Du ved det.
Vær forsigtig, Julio.
Vær forsigtig.
-Mor? -Ja.
Der er et brev fra den argentinske flåde.
Med en kugle.
Giv mig det.
Nogen efterlod det her.
HR. STRASSERA VI HENRETTER DIG OM 48 TIMER
To uger, det er alt.
-Du sagde en. -Vero, det er ligegyldigt.
Jeg er ikke bange.
De, der dræber, truer ikke. Det er en kendsgerning.
De brød ind hos dig, og høringen er om en time.
Jeg beder dig.
-Det er den vigtigste dag. -Okay.
Der må bare ikke ske dig noget.
To uger, indtil vi er færdige med ESMA. Det er alt.
-Indtil vi er færdige med ESMA. -Okay.
-Vi går, børn. -Godt.
Indtil vi er færdige med ESMA.
Medierne taler om en ny trussel.
De skulle have modtaget et brev hjemme.
Det er en meningsløs ting.
Jeg tror, at de prøver at skræmme vidnerne mere end mig.
Og det er meget klodset.
Gjorde de noget mod mig, ville jeg få en afløser.
Så De tror på truslerne. Har De indrapporteret det?
Det bliver efterforsket.
Vores kilder siger, det var et brev fra den argentinske flåde. Stemmer det?
Det er tid til høringen. Tak for bekymringen.
Det var anklager Julio Strassera.
I dag står han over for det sværeste øjeblik i retssagen.
Alt, du har bidraget med, er meget vigtigt. Uden tvivl.
De risici, du løb, beviserne, du fremlagde.
Du er en helt.
Men din situation er anderledes.
-Forsvaret vil... -Hvorfor er den anderledes?
Vi prøver på at hjælpe dig.
-Jeg prøver... -Hvorfor er jeg anderledes?
Ved du hvad?
De vil prøve at bevise, du ikke var et offer, men en ansat ved ESMA.
Det er sandheden. Jeg arbejdede for dem, fordi de tvang mig.
-Ja, det ved vi. -Ikke kun sandheden gælder.
-Det handler om risici. -Jeg har løbet risici.
Det var risikabelt at samle alt det her til retssagen.
Jeg blev tortureret, kidnappet...
De tvang mig til at sladre om mine kammerater.
Nogle er måske forsvundet på grund af mig.
Nej, nej.
Jeg er et offer, og jeg må høres.
Lad vidnet svare på, om kompensationen, han beskrev,
kan betragtes som belønning for sit arbejde for ESMA.
Jeg blev tvunget til at arbejde der.
Jeg blev tvunget til at bruge min viden til en ulovlig opgave.
-Det er forfalskning af id-kort. -Jeg forstår.
Jeg sagde, han ville knuse ham.
...ved ESMA blev de tvunget til at udføre opgaver.
Høje dommer.
Vidnets indsamlede bevismateriale er så sigende, at der kan sættes en stopper
for denne utrolige chikane, som forsvaret står bag
for at bevise, om han var slave eller ej.
Forsvaret har ret til at stille spørgsmål, de finder nødvendige.
Retten afgør, om de er passende eller ej.
-Det er det, jeg siger. -Hr. anklager.
Tak, høje dommer.
Svar.
Kom og gik De som resten af personalet?
Som underofficerer eller tropper?
Da jeg fik adgangskortet, var det lig det.
Så det er bevist, at ind- og udgangsstrukturen
var den samme som resten af personalet.
De fik ham til at ligne en mistænkt.
Ifølge retssagen i dag
var ESMA en klub, hvor fanger slentrede omkring.
Hør, Luis.
Skulle jeg græde over hvert vidnesbyrd, der bliver kompliceret,
alle dommernes spørgsmål...
Eller presset fra forsvaret, måtte jeg træde tilbage, skifte job.
-For det er deres job. -Og vores er at vinde retssagen.
Vi skal vinde i tiltalen, i dommen og på gaden.
Hvilken gade? Lavalle eller Paraná?
-Vær ikke overlegen. -Hvad skete der?
-Hør her. -Prøv at forstå vores jobs grænser.
Vidnerne er helte. Vi skal passe på dem.
Vi er embedsmænd i retsvæsnet. Embedsmænd.
Vi blander os ikke med vidner eller dommere.
Ingen skal lægge pres på os.
Er det forstået? Embedsmænd.
Du ved, at nogle embedsmænd vaskede hænderne
og spillede dumme under diktaturet.
Hvem spillede dum?
Du ved, hvad jeg mener.
Nej, jeg gør ej. Forklar dig.
-At være embedsmand betyder intet, hvis... -Gå ikke udenom.
Hvad taler du om?
Om at løbe risici som embedsmand og ikke være nedladende.
Løber jeg ikke risici? Er jeg nedladende?
-Jeg taler ikke om dig. -Det sagde du, jeg var.
At jeg er nyttig for den regerende magt og spillede dum under diktaturet.
Nej! Det her er noget andet.
Du vifter med de forsvindinger, som jeg ikke kunne efterforske.
Jeg mener noget andet.
Nej, du gør ej. Jeg ved, hvad du taler om.
Hvad tror du, vi gjorde under diktaturet?
Tjente tonsvis af penge?
Festede i Punta del Este?
Nød privilegierne som medlem af en fornem familie?
Med en onkel som oberst?
Og en mor, der gik i kirke med Videla?
Jeg kan ikke svare for familien.
Men jeg kan for mig selv.
Fuck dig, Moreno Ocampo.
-Fuck dig, Strassera! -Fint.
Jeg kan også svare for mig selv.
Hallo?
Strassera, ja.
Okay.
I morgen.
Aftale.
Bruzzo.
-Hvad? -Jeg ved det ikke.
Ingen anelse.
Julio. Undskyld.
-Jeg vil først lykønske. -Tak.
Du har givet mange håb.
Ikke kun mig,
mange er stolte over arbejdet, du udfører.
Tak.
Selv præsidenten sagde, det var et eksempel, noget historisk.
Mange tak.
Hvorfor ringede du?
Kaffe?
En dejlig, varm kop kaffe?
Hvad beder minister Tróccoli om?
Tja...
Jeg er bekymret for noget, og du må hjælpe mig.
Hjælpe dig?
Det er vanskeligt.
Der er stor uro i styrkerne.
De tror, det er begyndelsen, og retssagerne vil fortsætte.
Vi må være ansvarlige.
-Retten må være ansvarlig. -Ansvarlig?
På hvis vegne fortæller du mig det?
På landets vegne, Julio.
Hvis militæret gør oprør, og du ved, det kan ske,
hvem tæller så de døde?
Dig, mig? Dommerne?
Julio.
Jeg kan ikke tro det. Hvad laver du her, Luis?
-Fortæller du præcist, hvad Bruzzo sagde? -Jeg er på toilettet.
Måske antager du, at han sagde noget, men nej.
Jeg beder dig.
Fortæl, hvad Bruzzo sagde.
Jeg gentog det tre gange.
Han...
Han bad os være forsigtige...
...med vores domsbegæring. F-O-R-S-I-G-T-I-G.
Hvad betyder det?
Jeg har for eksempel lige forsigtigt tørret min røv.
Utroligt.
Du er ikke okay.
Og hvad sagde du til ham?
Jeg sagde, at...
...han ville høre vores domsbegæring
i proceduren.
-At retsvæsnet er uafhængigt. -Hvad sagde han?
Han sagde...
...at handlede retsvæsnet forkert, kunne det blive slemt for demokratiet.
Flyvevåbnet må fremgå fejlfrit.
-Sagde han det? -Mere eller mindre.
-Sagde han "flyvevåbnet"? -Nej, men han antydede det.
Så "forsigtig" og "flyvevåben" var ikke i samme sætning?
Tro mig, Luis. Vi er alene.
Ser du det ikke?
Vi prøvede. Lad os gå.
-Tak. -Gå til den, Julio.
Se lige de røvhuller fra flyvevåbnet.
De griner os lige op i ansigtet.
Okay.
Julio!
Julio, stop!
Hr. minister.
-Hold op! -Kan De bede anklageren
om at afstå fra at fornærme forsvaret med sine fagter?
Julio! Julio!
Hr. Strassera, vær venlig at overholde procedurerne.
Fald nu ned. Ro på.
Jeg er rolig.
-Sådan ser det ikke ud. -Jeg falder ned.
Alle rejser sig.
Tiempo Nuevo.
Hr. Gonzaga,
admiral Masseras forsvarsadvokat.
Hvad vil De sige til en person, der følger retssagen
og hører dagligt, at admiral Massera er en morder?
Jeg vil bede folk om at tænke på, hvordan Argentina var for ti år siden.
Guerillaernes og Isabels Argentina.
Jeg ville spørge personen:
"Hvad nu, hvis admiralen havde tabt krigen?"
Hvor ville præsident Alfonsín være?
Og dommerne?
I fængsel, henrettet.
Nej.
-Hvorfor? -Hvorfor nej?
-Det er ikke nok. -Hvordan det? Jeg siger nej.
Giv mig en grund.
Han var diktaturets propagandaminister.
Er det nok?
-Okay. -Det er vigtigt...
Du gør, som du vil.
-Vi må forklare... -Okay. Farvel.
Vi må...
Hvad?
Moreno Ocampo vil have mig på tv. I Neustadts program.
Hvad sagde du?
Det gør jeg ikke. Han kan gøre, som han vil.
-Hallo? -De ødelægger dig.
Ja.
Skal jeg forklare mig igen? Tyve gange?
Ja.
-Det er hans valg. -Far.
-Telefonen. -Nej.
-Nej, det er ikke Moreno Ocampo. -Hvem er det?
Ved du, hvor vi skal hen?
Det må jeg ikke vide.
Men du ved det godt.
Fint.
-Tak. -Hr. advokat.
Hvordan går det?
Beklager ulejligheden,
men det kunne ikke ske på præsidentens kontor.
Jeg forstår.
-Jeg giver præsidenten besked. -Ja.
-Anklageren er her. -Før ham ind.
Kom endelig ind.
Dagens mand.
De ser udmattet ud.
-Julio. -Godaften, hr. præsident.
Du ved, at det, der sker,
er meget vigtigt for den argentinske retfærdighed.
Ja, tak.
Vi er meget stolte.
Det varede højest 15 minutter.
-Og Bruzzo var der. -Ja, men han sagde ikke noget.
Hvorfor var han der så?
Det ved jeg virkelig ikke.
For at vise sammenhold med præsidenten? Måske spurgte Tróccoli ham.
-Og hvad sagde præsidenten? -Han sagde, at...
...han var ajour med vidnesbyrdene.
At han var rørt.
Og at...
...han havde mødt nogle vidner. Kun han talte.
Du sagde ingenting?
Jo. Jeg spurgte om...
-...hvad han forventede af retssagen. -Godt. Det er godt.
Hvad svarede han?
Da var det, han sagde: "Jeg har ingen indikationer."
Det er alt.
Underligt. Ikke andet?
Han må have sagt noget andet.
Ja.
Han sagde noget, da jeg gik.
Hvad sagde han?
Han sagde:
"Jeg glæder mig til din procedure."
-Sagde han det? -Ja.
Det er krystalklart.
Hvad?
Adskillelse af magt. Det er perfekt.
Julio, du må skrive en fremragende procedure.
En fandens god procedure.
Den skal være skarp, for meget afhænger af den.
Måske afhænger alt af den.
Jeg er med. Gør mig ikke mere nervøs.
Julio.
Jeg vil sige noget, jeg aldrig har sagt før.
At jeg ikke har sagt det, siger en del.
-Jeg vil sige det nu. -Sig frem, Silvia.
Jeg er stolt af dig.
Jeg har altid troet, at jeg var gift med...
...en gnaven vantro, og nu er du en national helt.
-Hvem siger det? -Det er ligegyldigt.
Du er en national helt.
Bland nationen udenom.
Som du vil.
Og helte findes ikke, Silvia.
Måske gør de.
Måske...
-Okay. -Det er for ikke at skinne.
Kommer.
Så går vi.
I luften om tre, to, en.
Luis Moreno Ocampo, sig mig engang.
Hader du militæret?
Nej, slet ikke. Jeg respekterer institutionen.
-Sådan ser det ikke ud. -Det er en skam.
Jeg er en del af militærfamilien.
Det siger du ikke?
Ved du, at du er hadet af de fleste i militæret?
Jeg kender ikke de fleste.
Nogle kan ikke lide, hvad vi gør, men jeg skønner, andre kan.
Tror du, der er nogen, der kan?
Lad mig spørge dig om noget, Bernardo.
Ved du, hvem Francisco Ortiz de Ocampo var?
-En af dine slægtninge? -Min tipoldefar.
Den første generalkommandant i Argentinas historie.
Den allerførste.
Tror du, at jeg kan være imod den militære institution?
Sagen er, at jeg er advokat.
Jeg er besat af loven.
De, der bryder den, må ikke slippe afsted med det.
Udover retfærdighed for ofrene ønsker hr. Strassera og jeg
at sætte en stopper for død som politisk værktøj.
Ønsker alle ikke det?
-Jo. Selvfølgelig. -Det har landet brug for.
Respekt og retfærdighed.
"Det argentinske samfund og loven har betroet os opgaven
"at gå til domstolen og kræve retfærdighed.
"På samme tid
"er det umuligt at tale om de tusindvis af sager,
"og de udvalgte sager kan ikke repræsentere omfanget af..."
-Folkedrab. -Folkedrab, ja.
Hvad synes du?
Jeg lytter opmærksomt til en justitssekretærs uskyldige prosa.
Jeg ser tusindvis af mennesker, der gaber i Argentina og verden,
mens de lytter til dig live.
Det er ikke et skuespil, Somigliana.
Heller ikke en sagsmappe, Strassera!
Fald ned, begge to.
-Ja, lad os falde ned. -Okay.
Julio sagde noget godt i starten.
Det er formelt, men solidt.
Ikke sandt?
-Begynd med at tale om volden. -Volden. Nej.
Om voldens historie i Argentina.
Og så
den militære regerings reaktion.
-Et ondskabsfuldt svar. -Ja.
Hemmeligt.
-Og fejt. -Ja, fejt.
-Jeg er vild med det. -Også mig.
-Sådan. -Et ondskabsfuldt svar...
Se her. Hvad siger du?
Giv mig dem.
De eneste, der kunne bemyndige tilbageholdelse af en person,
først af hæren og så transport til flådens hemmelige center
og overførsel på et fly fra flyvevåbnet, var den militære junta.
"Beskyldninger erstattede officielle rapporter.
"Forhør under tortur og dom i henhold til...
"Nero-stilen"?
Hvad?
-Nero-stil? -Kejser Nero.
Som i tommelfingeren ned.
Okay.
-Men det er ikke klart. -Ikke?
Hvad med...
"Tommelfingeren ned som på Neros tid?" Ikke?
-Jo. -Værsgo.
Lad mig se.
"Nu da det argentinske folk har genvundet regeringen
"og kontrollen over dets institutioner,
"tager jeg ansvaret og siger i dets navn,
"at sadisme ikke er en politisk ideologi
"ej heller en krigsstrategi, men en moralsk perversion."
-"Moralsk perversion"? -Ja.
Ikke?
-Røg vi af sporet? -Perfekt.
-Ja? -Ja.
Godaften.
-Berømtheden er her! -Du er...
-Må jeg? -Ja, hr. Berømthed.
Hvad synes du?
Undskyld.
Hvad er det?
Det fjerner det glinsende.
De blev ikke færdige.
Du strålede.
Ikke?
I dag går retssagen ind i en afgørende fase.
Anklager Julio Cesar Strassera vil,
under tilstedeværelse af de tidligere kommandanter,
afsige sin sigtelse, hvor han vil underbygge anklagerne
om drab og andre alvorlige forbrydelser, som den tidligere junta er anklaget for.
Specialiserede medier...
DEN 18. SEPTEMBER 1985 PROCEDUREN
Før de tiltalte ind.
Alle rejser sig.
Sid ned, tak.
Høringen erklæres genåbnet,
så anklageren kan fremsige sigtelsen.
Vi informerer parterne om, at under indlægget
tillader retten ingen afbrydelser eller indgriben
andet end fra personen, der taler.
Derudover henstilles det, at alle ledsagere
strengt overholder reglerne for adfærd,
der er vedtaget af denne domstol og behørigt bemidlet.
Hr. Strassera, anklagemyndigheden har ordet.
Værsgo.
Høje dommere,
det argentinske samfund,
men også den universelle, juridiske samvittighed
har betroet mig
denne værdige opgave foran denne domstol at kræve retfærdighed.
Tekniske og faktuelle årsager,
såsom fraværet af en specifik definition
i den nationale lov, som præcist kan beskrive
den type forbrydelse, der bliver retsforfulgt i dag,
og umuligheden af at behandle de tusindvis af sager en for en,
har ført mig til at fremlægge
gennem 17 dramatiske uger med høringer kun 709 sager,
der i øvrigt ikke dækker...
...det rystende antal af ofre for,
hvad vi kan beskrive som det største folkedrab
i vores lands nyere historie.
Vold regerede over hele landet,
da tre af de tiltalte besluttede endnu engang,
på vegne af de væbnede styrker,
at vælte regeringen med magt uden hensyn til folkets vilje.
Og hvad var statens svar efter dette kup
til den undergravende guerilla?
For at beskrive det har jeg kun brug for tre ord.
Det var ondskabsfuldt, hemmeligt og fejt.
Guerillaerne blev kidnappet og dræbt.
Og hvad gjorde staten for at bekæmpe dem?
Kidnappede, torturerede og dræbte på et uendeligt større plan.
Og hvad værre er, var det uden for ethvert retssystem.
Og fra da af
fulgte endnu alvorligere konsekvenser.
Hvor mange ofre for undertrykkelsen var skyldige i illegale aktiviteter?
Hvor mange var uskyldige?
Det får vi aldrig at vide, og det er ikke offerets skyld.
Da behørig retsforfølgning forsvandt, opstod en sand juridisk undergravning.
Officielle rapporter blev erstattet af beskyldninger.
Afhøring af tortur.
Og straf begrundet med tommelfingeren ned som på Neros tid.
Blandt de mange fordringer, dette feje system
udsatte det argentinske samfund for, er der en...
...som ikke kan godtgøres.
Det vil jeg gerne gentage.
Manglen på en retssag er ikke udeladelsen af en formalitet.
Det er et vigtigt anliggende, der vedrører menneskehedens værdighed.
For eksempel har dens opgivelse ført til følgende.
En person blev kidnappet for at være medlem af PAF.
Peronistiske væbnede styrker.
Men de var medlem af AFP,
den argentinske sammenslutning af psykiatere.
Har nogen ret til at lade Adriana Calvo de Laborde
føde i håndjern med bind for øjnene bag i en patruljebil
liggende på gulvet og ikke kunne...
...holde sin baby?
"Vi tolererer ikke, døden strejfer gratis rundt i Argentina.
"Langsomt, så vi ikke opdager
"et maskineri af rædsel, der forbryderisk kaster sig over de uvidende
"og de uskyldige."
Det var admiral Emilio Eduardo Masseras erklæring
den 2. november 1976 på flådens mekanikerskole.
På det tidspunkt i ESMA, i officerernes gemakker,
lå Cecilia Inés Cacabelos på en måtte.
Hun var 16 år gammel.
Hun havde bind for øjnene, hænderne var lagt i håndjern.
Hun var blevet fanget på grund af oplysninger fra sin søster,
som var sikker på, de bare ville afhøre hende.
Hun troede, hun reddede hendes liv.
Cecilia Inés Cacabelos er stadig den dag i dag forsvundet.
Men lad os bruge krigsteorien, som de tiltalte er så glade for.
Kan vi betragte anonyme banders kidnapning
af forsvarsløse ved daggry
som en krigshandling?
Er det en krigshandling at torturere og dræbe dem,
når de ikke kan yde modstand?
Er det en krigshandling at besætte hjem og holde slægtninge som gidsler?
Er nyfødte babyer...
...militære mål?
Denne retssag har gjort,
at de, der havde det smertefulde privilegium at kende det til bunds,
er steget ned i menneskesjælens mørke områder,
hvor elendighed, usselhed og rædsel
når dybder, der er svære at forestille sig på forhånd
og svære at forstå bagefter.
I Den guddommelige komedie gemte Dante Alighieri
helvedets syvende cirkel til de voldelige.
Til alle dem, der skader andre gennem brug af vold.
Og i samme helvede
nedsænkede han i en flod med kogende og kvalmede blod
en særlig type dødsdømte, som digteren beskrev som følger:
"Tyranner er de, der handler i blodsudgydelse og plyndring.
"Her beklager de deres ubarmhjertige ondskabsfuldhed."
På grund af alt dette er denne retssag og dens domfældelse vigtig
og nødvendig for den argentinske nation,
som er blevet krænket af grusomme forbrydelser.
Deres grusomhed gør denne hypotese om straffrihed chokerende.
Medmindre argentinernes moralske sans har nået et stammeniveau,
kan ingen tillade, at kidnapning, tortur og mord
bliver til politiske hændelser.
Eller "krigens følgeskader."
Nu hvor det argentinske folk har genvundet regeringen
og kontrol over institutionerne,
påtager jeg mig ansvaret og fastslår på dets vegne,
at sadisme heller ikke er en politisk ideologi
eller en krigsstrategi, men en moralsk perversion.
Denne retssag og straffen, jeg vil slå lyd for,
gør os ansvarlige for at skabe fred ikke baseret på glemsel,
men på hukommelse.
Ikke på vold, men på retfærdighed.
Det er vores chance.
Det kan være den sidste.
Høje dommere,
jeg vil bevidst give afkald på
ethvert forsøg på originalitet for at afslutte dette anklageskrift...
...og bruge et citat, der ikke tilhører mig,
for det tilhører allerede hele det argentinske folk.
Høje dommere:
"Aldrig igen."
Fremragende.
Stille i retssalen.
Skiderikker!
I røvhuller!
DEN 8. DECEMBER 1985 DOMFÆLDELSEN
(DAGEN FØR) DOMFÆLDELSEN
Godeftermiddag.
Nej, endnu intet nyt.
Når vi hører noget, giver vi besked.
Noget nyt?
Intet.
Jeg har nyt.
-Jeg løb ind i dem. -Dommerne?
Ja.
De er på et pizzeria.
-Fulgte du efter dem? -Ja.
-Nå? -Nå hvad?
-Hvad nyt? -Jeg kunne intet høre udenfor.
Men du så noget. Var de glade, bekymrede?
-Kan du være mere specifik? -Okay.
De kom kl. 14.00.
De satte sig ned. Overskæg og mørkt hår for enderne.
Den unge og brillerne på en side overfor Stump og Mager.
De bestilte øl, en halv liter hver.
Undtagen overskæg, der bestilte vin.
Måske var det sodavand.
De fik to pizzaer. Løg og chorizo.
Ikke så specifik.
-Det bad du mig om. -Kom til pointen.
Fint nok.
Pludselig fik den unge en idé.
Alle lyttede.
Først rystede overskæg på hovedet.
Så stoppede han, tændte en cigaret
og lyttede med et alvorligt udtryk.
Brillerne så på ham.
På et tidspunkt blinkede han til ham.
Så skrev det mørke hår
noget ned på en serviet.
Underskrev den og lod den på på omgang,
og de underskrev alle.
Domfældelsen er der. På en serviet.
Det er alt.
Brillerne sagde noget, som de fandt vigtigt,
de lagde servietten væk, og jeg gik.
-Gik du? -Ja.
-At dømme, hvad der skal dømmes. -Okay.
Retssagerne skal fortsætte...
-Jeg er straks tilbage. -Sig hvordan.
Strassera junior, hvorfor er du her?
-Jeg køber noget. -Vil du have en slikkepind?
Okay.
To af dem og en slikkepind til knægten.
Spioner spiser ikke slik.
Hør på mig.
Jeg har relevante oplysninger i sidste øjeblik.
-De er nået til enighed. -På en serviet.
-De skrev under. -Han fortalte det.
Du vidste det.
-For at opsummere ved vi intet. -Det gør vi.
-De traf en beslutning. -Og domfældelsen?
Det ved jeg ikke.
Hallo?
Ja, det er mig.
Nationen ønsker at vide det her.
Hvordan tror De, dommen lyder?
Retssagen må ikke blive et teaterstykke.
Vidnerne må ikke være bange for at vidne.
Vær sød at hoste.
Du må tilbringe natten her.
Se, hvem der er på besøg.
Den nationale helt.
-Undskyld, jeg ikke rejser mig. -Du ser godt ud. Som ny.
Det er morfinen.
Du aner ikke...
...hvad vi er gået glip af i alle de år.
-Hvad? -Fortæl nu.
-Kom du for at kondolere? -Hvad mener du?
Hold nu op.
Domfældelsen.
Kom nu, du må opmuntre mig lidt.
Jeg kommer derfra. Jeg kender den ikke endnu.
Jeg dør måske i nat.
Jeg kan ikke sige det til nogen.
Kom nu.
Hvad vil du vide?
Alt. Vandt vi eller ej?
Ja, vi vandt.
Alle i fængsel?
Livstidsdomme til alle?
Livstid til alle.
-Også flyvevåbnet? -Også dem.
Selvfølgelig!
Hvem kunne tro, at de dræbte halvdelen af landet,
uden at de anede det?
-Ikke? -Ja, det er latterligt.
Hold mig i hånden.
Tak.
RETSSAGEN MOD JUNTAEN VI KENDER DOMMEN OM FÅ TIMER
-Hvordan går det? -Fint.
Værsgo.
Du tager den.
Hallo?
Ja.
-Nej, han er oppe. -Hvem er det?
Virkelig?
Du får ham. Dommen er ude.
Hejsa.
Jeg har oplysninger om dommen.
Sig frem.
Du må ikke afbryde, før jeg har læst den op.
-Der er intet andet at sige. -Julio, vi venter på sammendraget.
Hvorfor? Jeg ved, hvad de vil sige.
-Det ved du ikke. -Jeg ved det.
-Der må være en grund. -Der er ingen grund.
Jeg sværger. Beviserne er der. Alle sammen.
De så dem og læste dem.
De kan ikke fortolke dem anderledes.
Jeg ved det ikke. Vi venter.
-Hej far. -Hej min søm.
Hvordan gik det?
Dårligt.
-Hvordan dårligt? -Dårligt betyder dårligt.
-Er du seriøs? -Ja.
Hvad skete der?
Graffigna, Anaya, Lami Dozo og Galtieri blev frikendt.
-Frikendt? -Du hørte mig.
Og resten?
Agosti fik fire år og seks måneder. Det er det samme.
Lambruschini, otte.
Og Viola?
-Viola, 17 år. -Sytten?
Den game mand holder ikke 17 år.
Massera?
-Livstidsdom. -Livstidsdom?
Perfekt, far!
-Og Videla? -Livstidsdom.
-Har du sendt Videla i fængsel? -Ja.
-For livet? -Det er en livstidsdom.
-Og også Massera? -Ja.
Det er fedt, far!
Ja.
Kan du ikke gøre noget ved de andre?
Jo.
-Vi kan appellere. -De skal i fængsel.
Mor! Vero! Han satte Videla i fængsel!
-Julio? -Hvad?
Hvad laver du? Gå i seng.
Nej, jeg skal arbejde.
OVERHOLDELSE AF LOVEN...
APPEL AF AFGØRELSEN...
Retssagen mod juntaen var den første i historien,
hvor civilretten dømte et militært diktatur.
På trods af loven om straffrihed, der fulgte retssagen i 1985,
stoppede kravet om hukommelse, sandhed og retfærdighed aldrig.
Siden genoptagelsen af retssagerne er over 1.000 mennesker blevet dømt
for forbrydelser mod menneskeheden, og tusindvis af sager bliver behandlet.
Siden 1983 har Argentina levet uafbrudt
i et demokrati.
Tekster af: Maria Kastberg
Kreativ supervisor Toni Spring