Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
INSPIRERT AV FAKTISKE HENDELSER
Den 10. desember 1983 får Argentina demokratiet tilbake
etter sju år med militærdiktatur.
Alfonsín vil rettsforfølge militærlederne for forbrytelser
mot menneskeheten.
Militærlederne føler seg som vinnere i en krig mot subversjon,
og aksepterer kun en militærdomstol.
Det er sju måneder siden den nye regjeringen overtok,
og det har ennå ikke blitt noen rettssak.
Ryktet om at rettssaken kan tas av sivilretten, sprer seg raskt.
Hvis det skulle skje,
ville den føderale ankedomstolen måtte ta rettssaken.
Ansvaret for å føre saken ville falle på dens ene aktor: Julio Strassera.
-Nå? -Hun kom og låste seg inne på rommet sitt.
-Låste døren? -Ja.
Hun kom nettopp.
Kom.
Snakk.
Han hentet henne hos Bettina.
De dro til en bar og ble der en stund.
-Hvilken bar? -Plus Ultra. Krysset Libertad og Arenales.
Og så?
Så dro jeg.
-Hvorfor dro du? -Jeg ble der ute i en time.
-Jeg liker ham ikke. -Ikke jeg heller.
Hva holder dere på med? Hva hvisker dere om?
-Ingenting. -Ingenting.
Vi er bekymret for Vero.
Hvorfor det?
Den nye kjæresten hennes er rar.
-Rar? Hvordan vet du at han er rar? -Ja.
Hvordan kom du til den konklusjonen?
Jeg har mistanke om at han kan være en muldvarp.
De prøver kanskje å nå meg gjennom henne.
En muldvarp?
Det betyr en spion, mamma.
Jeg vet hva en muldvarp er.
Javi, gå og legg deg.
Gå.
-Ta på deg pyjamasen. -Ok.
Ikke sov i joggebuksene!
Jeg venter på en forklaring.
De møtes på Plus Ultra. Sier ikke det deg noe?
Nei.
På hjørnet av Sekretariatet for etterretning.
Tuller du med meg?
Følger du etter datteren vår?
-Nei. -Julio.
-Får du noen til å følge etter henne? -Javier møtte henne på gaten.
Julio! Får du sønnen din til å følge etter datteren din?
Jeg sa nettopp nei.
Du er syk.
Vi vet at han er fetteren til den jenta fra skolen.
-Hun er barnebarn av en pilot. -En sivilist.
-Sivil pilot! -I LADE.
De er alle slags militære.
De meldte seg frivillig til krig. Bestefaren og faren hennes!
Skjønner du at du oppdrar en galning?
-Hva er det? -Hvorfor sminker du deg?
Fordi jeg vil, og kan.
Dette er et demokrati, ikke sant?
Skolen min forbyr det.
Hvordan vet du det? Du brukte aldri sminke på skolen.
-Ennå. -Nei, nei!
-Slutt! -Kom igjen, Javier, du vil se så pen ut!
-Idiot! -Kom igjen.
Nok, bare slutt.
Jeg går denne veien.
-Kan jeg få en, pappa? -Ja da.
-Vil du spise lunsj? -Jeg kan ikke i dag.
Jeg sa ikke når.
Jeg trodde du mente i dag.
-Når du kan. -Jeg vil gjerne.
Når du kan.
-Ha det, vi sees i kveld. -Ok. Ha det.
God morgen. Bruzzo ringte.
Herr Bruzzo ringte. Han sa det hastet.
Jeg hørte deg. Hva om jeg ikke vil snakke med ham?
-Kan du få til det? -Selvfølgelig.
-Hva skal jeg gjøre hvis han ringer igjen? -Legg på.
-Det kan jeg ikke. -Jo, det kan du.
Du kan og må. Det er en ordre.
Legg på for Bruzzo.
-Husk at du jobber for meg. -Nei, jeg er fast ansatt.
Kan ikke si meg opp.
Susana.
Vær så snill.
Legg på for Bruzzo.
Takk.
-Doktor... -Ikke ødelegg dette øyeblikket for meg.
-Bruzzo. -Hva?
Han er på vei.
-Du avskyr meg, eller hva? -I så fall hadde jeg ikke advart deg.
Du har rett.
Hør her.
Jeg er ikke her. Jeg dro. Si jeg spiser lunsj med datteren min.
-Jeg tar meg av det. -Takk.
4. JULI 1984, "ALDRI IGJEN:" CONADEP-SPESIALSENDING
Dere vil se en rapport
av Den nasjonale kommisjonen for forsvunne.
Sår som åpenbart vil gjenspeiles i vitneforklaringene...
Hvor mye lenger? Ikke mer enn fem sekunder. Hør etter.
Det dere skal få se,
er bare én side av dramaet og volden i Argentina.
Nå begynner han.
Den andre siden, det andre aspektet av det,
startet da undergraving og terror
la til land i Argentina
ANTONIO TRÓCCOLI SIKKERHETSMINISTER
støttet fra fjerne steder...
Hvorfor lot de ikke Massera snakke?
-Det er over. -Nei!
Javi, kan du slå det på?
Denne undergravende strategien...
-Hva sier han? -Hva forventet du?
...kompleks situasjon for landet vårt.
Jeg åpner.
Et svekket samfunn som ikke hadde...
Hva er det han sier? Dette er en kunngjøring om diktatur.
...eller den politiske modenheten...
Straks tilbake!
Du skulle snakke om de forsvunne!
Ser du hva jeg mener nå?
...inn i den djevelske spiralen av død og terror.
Samfunnet vårt har blitt beveget og sjokkert,
og krevde en slutt på dette undergravende angrepet...
Nei, du skylder på ofrene!
-Hei, hva skjer? -Hvordan har du det?
-Bra, og du? -Også bra.
De forsvunne.
En tilstand som rammet flere argentinere,
en tragisk og enestående situasjon
som dolket historien vår i ryggen og rørte hele verden.
Mange så sine kjære...
...bli hentet hjemme for aldri å komme tilbake.
Datteren min, Laura Estela Carlotto,
ble kidnappet sammen med partneren sin.
Hun var 21 år gammel.
Hun var gravid i tiende uke.
Vi hørte om henne under kidnappingen, gjennom et anonymt brev
som sa at hun fortsatt var gravid,
at hun sendte meg og faren sin en melding
så vi skulle følge med når hun skulle føde.
I løpet av den tiden, som enhver mor ville,
lette jeg etter henne, samlet informasjon.
Vårt daglige håp var...
...at hun skulle dukke opp hjemme en dag.
Jeg har sendt inn begjæringer om habeas corpus. Jeg har anlagt søksmål...
Bruzzo er der inne.
Du,
kan du komme inn?
Ja visst.
Her.
Takk.
Sett deg.
Bruzzo, jeg vil ikke krangle med deg. Jeg respekterer deg.
Jeg er takknemlig for utnevnelsen min og alt,
men det er noe jeg nekter å være. Vet du hva det er?
Vet du hva jeg nekter å være?
-Jeg kan tenke meg det, Julio. -En idiot.
Var det det du tenkte?
Jeg vil ikke være idioten
som må forsvare noe regjeringen ikke tror på.
-Julio. -Hva?
Bor vi plutselig i Eventyrland?
Plutselig skal alle diktatorene i fengsel.
Hvem skal sette dem i fengsel? Martín Karadagian?
Tror du virkelig militærdomstolen vil sette general Videla i fengsel?
De var en del av det, Bruzzo.
Hva om den sivile domstolen holder rettssaken?
Jeg er ikke gal.
Det vil ikke skje. Hvem ville tillate det? Tróccoli?
Hørte du på ham i går kveld? Kom igjen.
Er du ferdig?
Sett deg ned, vær så snill. Sett deg, Julio!
Du skjønner at hvis dommerne går med på å ta rettssaken, kan du ikke avslå?
Jeg vet utmerket godt hva jobben min innebærer.
Jeg er aktor.
Kan du si hvordan det var?
Jeg vil helst ikke snakke om det, Silvia.
-De gjør det, ikke sant? -Jeg vil ikke snakke om det, Silvia.
Så de gjør det.
De kan ikke.
Jo, de kan det.
Du vet at hvis dommerne vil ha en rettssak, vil det skje.
De tillater det ikke.
Det vet du ikke.
Kan vi ikke snakke om det?
-Hva vil du snakke om? -Ingenting.
Det er noe jeg ikke skjønner.
Vær så snill, ikke gjør meg i dårlig humør.
-Jeg skjønner ikke om du er sånn... -Silvia.
-...fordi du er redd... -Vær så snill.
-...for at dette ikke vil skje. -Silvia.
Eller om du er redd det skal skje.
Noen ganger føler jeg at du er livredd.
Selvfølgelig er jeg livredd.
Selvfølgelig.
-Hva er du redd for? -Alt, Silvia! Alt!
For at dette er en felle,
at jeg blir brukt til en slags forhandling.
For at noe skal skje med dere.
Og ikke kunne gjøre noe? Igjen?
Du klarer dette, Julio.
Du klarer det.
25. SEPTEMBER 1984
MILITÆRDOMSTOL
-Send det inn. -Ja.
Takk, mine herrer.
MILITÆRDOMSTOL
God morgen. Denne kjennelsen er fra militærdomstolen.
"Denne domstolen informerer om at ifølge sin undersøkelse
"var dekretene, direktivene, ordrene og de militære prosedyrene
"som ble utstedt for å bekjempe undergravingen av staten
"i innhold og form upåklagelige."
-Upåklagelige. -Som du hørte.
Les videre.
"Overtrampene ble begått av de underordnede.
"Retten bør etterforske lovbruddene til de angivelige ofrene..."
Lovbruddene til ofrene?
ANKEDOMSTOL
Tar vi denne rettssaken?
Unnskyld meg, men vi bør være objektive, tenke på risikoen
og om vi kan garantere at rettssaken vil følge prosedyrene.
Mener du vi kan la dette ligge? De skylder på ofrene.
Vi må ikke handle blindt.
Om vi ikke handler i blinde nå, finner denne rettssaken kanskje ikke sted.
La oss gi dem det de ikke ga ofrene sine.
Rettferdig rettssak.
-Og bevisene? -Opp til aktor.
Og om de ikke får tak i dem?
Om ikke
må vi frikjenne dem.
Skal vi varsle aktor?
Gi ham beskjed.
-Unnskyld meg. -Ja.
-Dette kom nettopp. -Ja.
La meg se.
Takk.
-Hei. -Hallo.
-Pappa. -Hva skjer?
Har det skjedd noe?
-Ja. -Hva da?
Herr Strassera er opptatt.
Rettssaken vil skje.
Du skal sette Videla i fengsel.
Jeg skal prøve.
Og Massera.
Alle de ansvarlige.
Er ikke det farlig?
Jeg antar at det er litt farlig.
De kan drepe deg.
Kan du ikke si nei?
Nei.
Det er herved informert om
at påtalemyndigheten er varslet...
DR. ALBERTO MUCHNIK ADVOKAT
Herr aktor.
Stakkars Schubert.
Hei.
-Hvordan har du det? -Bra, jeg skal spare deg for detaljene.
De har virkelig rævkjørt deg.
Du trodde de utnevnte deg til å feie dansegulvet,
og nå må du danse.
Hva ler du av? Dette er alvorlig. Veldig alvorlig.
-Jeg kan ikke gjøre dette. Tenk på det. -Du måtte begynne til slutt.
Men nå? Akkurat i dette øyeblikket?
Alle vet at de forhandler med militæret.
-Hørte du på Tróccoli? -Ja, Tróccoli.
Du har rett.
Jeg er enig med deg.
Jeg har sagt at dette ville gå til helvete i 50 år.
En ny regjering sier de vil endre ting,
og så utnevner de de samme drittsekkene som alltid.
Tja...
Jeg skal fortelle deg noe.
Noe kan gå galt.
Noen blir distrahert, ikke sant?
Og det er en åpning. En liten en.
En sprekk. Det er alt.
Den åpner og lukker seg raskt.
Når den åpner seg, må du gå inn, og da, ja...
Da kan du gjøre noe.
Tingene vi ikke kunne gjøre under diktaturet, Julio.
Det er slik viktige ting blir gjort.
De var ferdige med intelligens, med mot, med vidd, for å komme inn der.
Snakker du om historie?
Ja.
Historien...
-...ble ikke skrevet av folk som meg. -Ikke?
Du sier ikke det.
Men du vil være aktor
i den viktigste rettssaken i Argentinas historie.
Ta utfordringen.
Julio, Julio, Julio!
Jeg liker å se deg le.
Kom igjen.
Kan noen ta telefonen?
Den gjør meg sprø! Javi, kan du ta den?
-Hallo? -Julio Strassera? Er det deg?
Ja, hvem er dette?
Er du faren til Javier og Verónica?
-Hvem er dette? -Han som skal drepe dere.
-Vet du hva? -Hva?
Vi går etter sønnen din først.
Men vi beholder datteren din, som ser ganske bra ut.
-Faen ta deg, jævel. -Så vi kan ha det litt gøy.
-Hva med å si det ansikt til ansikt? -Vær forsiktig, drittsekk.
Du vil ikke kødde med dette. Du vil ikke måtte angre.
Ok, jeg skal ha det i bakhodet. Takk.
-Hvem var det? -En venn.
Pappa?
-Silvia! -Hvem var det?
Fra nå av er det bare du og jeg som får telefonen, ok?
Trusselmannen igjen?
Han har ringt hele dagen. Jeg er lei av ham.
Han har visst ikke annet å gjøre.
Vent.
Hva er det?
Jeg vet ikke.
-La oss ta T-banen. -Ok.
Ha det. Ha en fin dag.
-Pappa. -Ja?
Ta vare på deg selv.
Herr Strassera, beklager å avbryte.
Jeg er utnevnt til din sikkerhetssjef.
Trenger ikke sikkerhet.
Jeg hørte at du og familien din ble truet.
Jeg godtar ingen sikkerhet.
Jeg forstår. Trusler er ikke viktige.
De som slår til, gir ikke advarsler.
-Det er derfor... -Hør her.
Jeg vil ikke ha tjenestene eller politiet nær meg eller familien min.
Med respekt, jeg dro hjem til deg for å møte kona og datteren din.
Jeg har ansvar for deres sikkerhet også.
-Navnet ditt? -Mauro.
-Navnet ditt, betjent? -Mauro.
Er etternavnet ditt Maur?
Ja, etternavnet mitt. Med O til slutt.
-Dette er Romero. -Hyggelig å hilse på deg.
Tilgi meg, Mauro.
Du har møtt datteren min.
Jeg må advare deg.
-Datteren min er en veldig privat person. -Jeg er klar over det.
-Hva da? -Familiens sikkerhet.
Hvordan kan jeg si dette?
-Vi måtte gjøre noen undersøkelser. -Hva fant dere ut?
Ingenting å bekymre seg for.
-Ingenting? -Tja...
-Ingen trusler mot din sikkerhet. -Fortell meg hva du vet. Spytt ut.
Herr Padilla er gift.
-Vet datteren min det? -Vi tror ikke det.
Det gjør hun ikke.
Det gjør ikke fru Padilla heller.
Jeg går.
Hva skjer, Bruzzo?
Takk for besøket,
men jeg skal snart ha den viktigste rettssaken siden Nürnberg,
så la oss ikke kaste bort tid.
Jeg vil tilby min hjelp.
Ja, jeg skjønner, Maur. Takk.
Ikke sikkerheten.
Når jeg trenger annen type hjelp, ringer jeg.
Ikke vær sta.
-Du kan ikke gjøre dette alene. -Jeg har teamet mitt.
Jeg kan sette sammen et team, vel?
Ja, men det blir ikke lett.
Ikke mange i retten er enige i hva vi vil...
For det første er det ikke noe "vi".
Jeg gjør det. For det andre har jeg folk som jobber med meg.
-Så... -Det er ikke mye tid.
Du kan ikke gjøre det alene. Med alene mener jeg også teatervennen din.
Min teatervenn har mer erfaring i rettssaler enn oss begge.
Han har vært advokat i 30 år.
Jeg skal gjøre dette, men på min måte.
Du rekker det ikke i tide.
Hør på meg.
-Riksadvokaten vil sende noen. -Nei!
Jeg gjør det med mine folk.
Jeg ringer Telechea, Salvador og Sturla.
Sa Sturla nei?
Ja, han sa nei. Han vil ikke være med på dette.
Han er for gammel for slikt.
-Gammel? Hvorfor? Hvor gammel er han? -Han er 78.
-Allerede? -Han er gammel.
-Telechea? -Han sa nei.
Sa han hvorfor?
Han lo.
"Vil Strassera sette militæret i fengsel?
"Hvorfor bokser han ikke mot Durán også?"
Morsom fyr, Telechea. Drittsekk.
-Telechea har aldri likt bråk. -Nei.
-Og Salvador? -Ringte ham ikke engang.
Han signerte en begjæring mot rettssaken.
-Seriøst? For en fascist! -Han ble det gradvis. Klassisk.
-Carrizo? -Nei.
-Han var Manriques kandidat. -Nei.
Husker du?
-Girardi? -Nei.
Nei, han er fascist. Barna hans går på militærskole.
-Gjør de? -Ja.
Visste ikke det.
Bruni?
Superfascistisk.
Héctor Alcides?
Hva? Han døde i fjor.
Gjorde han? Det visste jeg ikke. Så synd.
Stort hjerteinfarkt.
Han ville ha sagt nei. Han var superfascist.
-Vent. -Hva?
-Nei, en fascist. -Hvem?
Nei, han er superfascist.
Faen! Det er ingen.
25. OKTOBER 1984 FORBEREDENDE HØRINGER
Galningen Strassera i egen person.
-Riksaktor. -Hvordan har du det, Basile?
Her er jeg og tjener til livets opphold.
Som deg, antar jeg.
Det er forskjellige måter å tjene til livets opphold på.
Gjelder det min klient,
utnevnte retten meg til offentlig forsvarer.
Ser ikke ut til å plage deg. Man kan si at du har fått jackpot.
Plager det meg? Nei, ikke i det hele tatt.
Det som sjokkerer meg, er at du forsvarer geriljaen.
Jeg forsvarer ingen.
-Jeg er aktor. Min jobb er å anklage. -God morgen, Basile.
Du mener å anklage de som forsvarte landet fra geriljaer.
-Vi sees. -Gå, sett deg.
Dette tar ikke lang tid.
Klokken 17.00, på minuttet.
God morgen.
Alle reiser seg.
Jeg erklærer herved forberedende høringer i sak 13/84 åpnet,
tiltaler mot følgende offiserer i Forsvaret.
Generalløytnant Jorge Rafael Videla...
Unnskyld meg, unge mann.
-Hvem er du? -Luis Moreno Ocampo.
-El Mono Campo? -Luis Moreno Ocampo.
-Jeg er her til tjeneste. -Ingen informerte meg.
Jeg er assisterende aktor.
-Hva? -Jeg er assisterende aktor.
Hent inn de tiltalte.
God morgen.
Oppgi navnet ditt.
Jorge Rafael Videla, og la meg legge til:
generalløytnant i den argentinske hæren.
Ærede dommere,
med all respekt
anerkjenner jeg ikke denne domstolens legitimitet.
Den påståtte forbrytelsen faller under militær jurisdiksjon,
og som sådan bør den dømmes av militærdomstolen.
Militærdomstolen hadde sin sjanse.
Du kjenner denne domstolens autoritet til å etterforske og dømme forbrytelsene.
Oppgi ditt fulle navn.
Orlando Ramón Agosti. Anerkjenner ikke domstolens legitimitet.
-Fullt navn. -Roberto Eduardo Viola,
og jeg anerkjenner ikke denne domstolens legitimitet.
Omar Domingo Rubens Graffigna.
Jeg anerkjenner ikke...
-Jorge Isaac Anaya. -Basilio Arturo Lami Dozo.
-Admiral Armando Lambruschini. -Leopoldo Fortunato Galtieri.
Admiral Emilio Eduardo Massera.
Jeg anerkjenner ikke denne domstolens legitimitet.
Fortell.
Videla er mye kortere enn jeg trodde. En dverg.
Med hatten og støvlene ser han høyere ut.
-Hvem er denne fyren? -Hjelpen vi ventet.
Si meg, Luis María Campos,
hvordan vil du hjelpe? Hvor mange rettssaker har du vært i?
Moreno Ocampo.
Ingen rettssaker.
Hvor mange rettsforfølgelser?
-Ingen. -For Guds skyld.
Hva gjør du da?
Jeg jobber for riksadvokaten. Jeg er professor.
-Tjener du til livsopphold, Molina Campos? -Moreno. På en måte.
Hjelper moren din deg?
Mamma hater at jeg skal jobbe for denne rettssaken.
-Hvorfor gjøre det da? -Kanskje det er derfor.
-Vil du virkelig vite hvorfor meg? -Ja.
Familien min er militær. Onkelen min er oberst.
Det hjelper deg ikke.
Moren min går i kirken hver søndag med Videla.
For henne gjorde han det rette.
-Jeg vil ikke høre et ord til. -Kom igjen.
Doktor.
Doktor!
La meg avslutte.
Tenk på det. Denne regjeringen trådte nettopp til.
En svak regjering, med militæret som puster den i nakken.
-Ja. -De tok en farlig,
men riktig beslutning om å stille dem for retten.
Derfor synes jeg det er en god idé å ha unge advokater,
ikke advokater engasjert i menneskerettighetssaker,
som kan bli diskreditert som kommunister.
Ikke bare av militæret, men også av middelklassen,
som vi må overbevise for at rettssaken skal ha legitimitet,
med tanke på middelklassens tendens
til å rettferdiggjøre militærkupp.
Den trojanske hesten.
Skjønner du?
Vi har fem måneder på oss til å levere ugjendrivelige bevis
mot ni offiserer.
Bevis på drap, ulovlig frihetsberøvelse,
tortur og grovt tyveri.
-Vi trenger et team straks. -Akkurat, Molina Campos.
Moreno Ocampo.
Vi kan ikke stole på politiet.
Rundt 90 % av rettsvesenet ønsker ikke å involvere seg i rettssaken.
Snarere 99 %.
-Vi må lete andre steder. -Hvor? Jusstudiet?
Ikke helt, men nærme.
Hos riksadvokaten er det ungdommer som vil jobbe med oss.
-Ungdommer? -Ja. Ved hver domstol.
Vi trenger yngre folk med mindre erfaring.
Mindre enn deg?
-Hvis de erfarne ikke vil gjøre det... -Da bruker vi de uerfarne.
Greit.
Jeg begynner å like deg, Moreno Ocampo.
-Sa jeg det riktig? -Ja.
Fullt navn?
-Lucas Palacios. -Judith König.
Federico Corrales.
Yrke?
Administrative oppgaver ved riksadvokatens kontor.
-Yrke? -Jeg er advokat.
Jeg er for tiden arbeidsledig.
-Hva gjorde du før? -Jeg var i militæret.
-Hvilken gren? -Sjøforsvaret.
Ved ESMA, den mekaniske høyskolen.
Kom igjen, Fede.
-Du tuller. -Ja. Jeg jobber hos riksadvokaten.
Hvem stemte du på ved forrige valg?
Skal jeg si Alfonsín? Eller sannheten?
Jeg stemte ikke.
-Ikke? Hvorfor ikke? -Jeg var 17.
Dine tanker om Balbín?
Ingen tanker. Han var en viktig politiker.
Politiske preferanser, Eduardo?
Nå? Nei. Ingen, null.
-Tanker om Perón? -Han var en viktig politiker.
Hva med Winston Churchill?
-Hva? -Napoleon Bonaparte?
Jesus Kristus?
Må jeg svare?
Kan du nevne fem medlemmer av det nåværende kabinettet?
Ja. Det er... Grispun.
-Grinspun. -Han.
-Hvem stemte du på? -Peronisme.
-Hvorfor? -Jeg er peronist.
Jaså? Hvorfor?
Det er den eneste bevegelsen som har stått imot alle diktaturer siden 1955
og alltid vil kjempe for sosial rettferdighet.
Greit. Takk.
-Takk. -Du spurte.
Men ikke for at du skulle gjenta det samme tullet jeg hører deg si hjemme.
Ikke vær aggressiv, pappa.
Du får meg slik, Maco.
Hvorfor vil du jobbe med oss?
Jeg har en onkel som ble bortført i seks måneder og knapt overlevde.
Jeg jobber i resepsjonen i Tinghus 14.
Ingen der bryr seg om hva du skal gjøre.
Jeg gjør det.
Jeg har to barn, et boliglån, og jeg hørte at dere betaler overtid her.
Vi vil arve dette landet, og dette kan ikke skje igjen.
Dere betaler overtid?
Vil dere ha meg her, eller? Jeg har det bra der jeg er.
-Jeg liker ikke å omgås anti-peronister. -Velkommen, Maco.
Faren din snakket godt om deg.
Jeg er Luis Moreno Ocampo, assisterende aktor.
Assisterende aktor? Er det noe?
Kan du nevne fire gjester på Badía-showet forrige uke?
-Ja, Los Abuelos spilte. -Los Abuelos?
Los Abuelos de la Nada. De var bra.
-Har du ikke hørt om dem? -Nei.
Syng en sang.
-Nå? -Ja?
FEBRUAR
Ok, første problem. Tid.
Vi må gjennomføre den viktigste rettssaken i vår historie
på kortere tid enn det tar å dømme en kyllingtyv.
Vi er her nå.
Alt skal være klart innen denne dagen.
FEBRUAR 1985
Vi har bare de dagene.
Hva skal vi gjøre?
Det fanger gjør.
Greit. Andre problem.
Vi må bevise at det var en systematisk plan.
Det vil si at de visste hva som skjedde, og hvordan det skjedde.
Og det var over hele landet,
under alle offiserenes administrasjon.
De er ansvarlige.
Vi kan ikke samarbeide med politiet, for de også var involvert.
Et annet problem.
Domstoler vil ikke dele informasjon. Når de gjør det, er det sent.
-Ikke glem... -Mindre enn tyven.
-Ja, morsomt. -La oss organisere oss.
La oss først finne de hemmelige interneringssentrene på kartet.
-La Perla var i Córdoba. -Hva mer?
-ESMA. -Ja, ESMA.
-ESMA, Marinen. -Hva annet?
-El Vesubio. -Hva mer?
-Campo de Mayo. -Hva synes du?
-Hvor mye tid igjen? -Fire måneder og to uker.
Er det en spøk?
Det er umulig. Bare trekk deg.
Det er ikke mulig.
Hva annet kan du komme på?
Snakk med María Eugenia.
Hun driver kommisjonens arkiver. Kjenner dem inn og ut.
Hun hjelper deg.
Aktoratet sa vi skulle gå gjennom alle saker.
-Alle? Vet du hvor mange det er? -Nei.
-Du må velge. -Bare fortsett å sende dem.
Har du foretatt et forhåndsvalg?
Watts, Meijide, Dalego, Avellaneda, Valenzi...
Vi skal lese alle.
Alle sammen?
-Aktor Strasseras assistenter? -Ja.
Vi gir dere all informasjonen dere trenger.
MØDRENE AV PLAZA DE MAYO
Håper aktor oppfører seg bedre enn i diktaturet.
Men under diktaturet gjorde han ikke...
Noe som helst. Ingenting.
"'Mamma, fortell ham at pappa flyktet', sa han.
"Det var siste gang jeg hørte stemmen hans.
"Så førte de ham bort."
DESEMBER
Juntaene har kommandoansvaret.
De hadde ansvaret. Den delen er tydelig.
-Men det er vanskeligst å bevise. -Hvorfor det?
Kidnappingene, torturene og drapene har blitt eller kan bevises.
Hvordan bevise at de visste det?
-De kunne ikke ikke vite det. -De vil si at de ikke visste det.
"Det var overdrevne handlinger av underordnede.
"Jeg kan ikke passe på hver av dem midt i en krig."
-Ja, men 30 000 overdrevne handlinger? -Han har rett.
De kan si: "Jeg drepte ingen. Jeg torturerte ingen.
-"Beordret ikke forsvinninger." -"Kan ikke bruke sjokkpistol."
Vi trenger vitner som så dem på sentrene.
Hva om ingen så dem? Det var vel en del av planen?
For ikke å bli knyttet til drapene og forsvinningene.
-Noen må ha sett dem. -Nei.
La oss fokusere på planen.
Bevise at de gjorde det samme over hele landet.
De bortførte folk overalt.
Holdt dem i hemmelige interneringssentre.
Torturerte dem under avhør.
Folk forsvant over hele landet.
Hvis vi kan bevise det, kan vi bevise at dette var koordinert.
-Det er det vi trenger. -Så...
...vi tar sakene og organiserer dem
etter gren, år, interneringssenter...
-Etter region. -Etter region?
-Skal vi reise? -Ja.
Hvor vil du dra?
Takk.
-De venter på oss. -Så du fjellet?
Jeg visste det. Byen er full av fascister.
Kjenner du ham?
-To kvartaler den veien. -Den veien. Kom.
Er du sikker?
Jeg går den veien. Møtes senere.
Hei.
Hei, unnskyld meg. God morgen.
Jeg ser etter Juan Pablo Noriega...
Ingenting her.
Ok, takk.
Spør den fyren.
Unnskyld meg?
Vi kan ikke jobbe her.
-Fascister, som jeg sa. -Hva skal vi gjøre?
Samle alle. Vi drar et annet sted.
Hva skal vi gjøre?
Hold denne.
PÅTALEMYNDIGHETEN BESØKER PROVINSEN
Dette kan være veldig viktig, fordi de kan ta med...
...verktøy for å skaffe flere saker.
Disse folkene kommer fra påtalemyndigheten.
Vi ser etter dem som har informasjon
om forbrytelser begått under diktaturet
for rettssaken ledet av aktor Strassera i Buenos Aires.
Enhver informasjon, navn eller data...
Politi, åpne døren!
...gå til Justisdepartementet på 2800 Mitre eller ring 524096...
Tre personer tok meg fra cellen min. Jeg hadde bind for øynene.
De kledde meg naken. De gjorde det de kaller "ubåten".
Tar hodet ditt i en bøtte med vann til du ikke orker mer.
De spurte meg absurde ting.
"Hva er kommunisme?" Jeg ante ikke.
Så spurte de om jeg visste hvor Firmenich bodde,
eller andre navn jeg ikke kjente. Det gjorde dem rasende.
...kjettinger på anklene dine og gir deg tall.
X-96.
Fra det øyeblikket var jeg ikke Mario Valle lenger.
-Jeg har bind for øynene. De slo meg. -De åpnet bagasjerommet...
-...med en sjokkpistol. -Jeg kastet opp.
Jeg kunne ikke drikke vann. Jeg var ladet med strøm.
Vet du om naboene dine så menneskene som tok deg?
Hvordan visste du at de var fra Hæren?
Hei, kjære. Hva skjer?
-Jeg ventet på deg. -Jeg skjønner.
Har det skjedd noe?
Sett deg ned.
Klart det.
-Det er slutt mellom Abel og meg. -Hvem?
Pappa.
Beklager, jeg liker ikke denne fyren. Jeg vet ikke om du vet...
-Han er gift. -Ja.
Jeg er ikke dum, pappa.
Jeg visste det.
Og han spurte aldri om deg.
Jeg tror ikke han vet om jobben din.
Ikke spioner på meg, ok?
Og ikke send Javier.
-Du skremmer ham. -Ok.
Du har viktigere ting å bekymre deg for.
Beklager.
DESEMBER - JANUAR
15. FEBRUAR PRESENTASJON AV BEVIS
Quilmes, Avellaneda.
FEBRUAR
Hvor?
På tredje hylle.
Én, to...
-Er dette ok? -ESMA er på den hyllen.
Har noen sett...
Her er tre fra ESMA.
-Herr aktor. -Ja?
Her er bevisene dine.
Det er 16 bind, 4000 sider, 709 saker og over 800 vitner.
Flott jobb. Gratulerer.
-Send det inn. -Hva?
Du blir med oss!
-Kom igjen. -Hvor?
-For å sende det inn! -Kom igjen!
Sende det inn alene? Nei. Sammen.
Ja, bli med oss.
Hva skjer?
Aktor Strassera, leder av saken.
-En fornøyelse. -En fornøyelse.
Gratulerer.
Hvor fant du dem? Speiderne?
Du bør fokusere mer på bevisenes kvalitet
enn alderen til teamet mitt.
Merk mine ord.
Jeg vet hva jeg sier.
Lykke til.
Skal vi?
Alt sammen.
Unnskyld?
Der er han.
Vær så snill.
Ett spørsmål!
Tror du mengden bevis vil være nok?
Kvantiteten og kvaliteten på bevisene er overveldende.
Og vi oppnådde dette på rekordtid.
Takket være disse unge menneskene og herr Moreno Ocampo, min arbeidspartner.
-Ble du truet? -Jeg foretrekker å ignorere det.
Unnskyld meg.
Er det sant at du ble truet?
DEN STORE RETTSSAKEN
HVEM ER STRASSERA?
STRASSERAS BARN
STRASSERAS NESTKOMMANDERENDE
-Hei, hvordan går det? -God kveld.
Beklager.
-Fin artikkel i bladet. -Takk.
Jeg var ironisk.
-Likte du den ikke? -Nei.
Alle der oppe leste den.
-Og det er ille? -Forferdelig.
-Skal jeg dra? -Ikke tenk på det engang.
Dette er dine grandonkler.
Det siste vi trenger, er at du er feig.
La oss ta en drink.
-Champagne? -Ja.
Den fyren kjente deg igjen.
Enda en.
Takk Gud at onkelen din ikke har sett deg ennå.
-Hvor er han? -Det sier jeg ikke.
Er det sant? Mye?
Ikke se.
-Ikke se! -Du sa at det ikke er mot ham, ikke sant?
-Nei. -Hvorfor ikke?
Han tror ikke det er imot ham.
Han mener det er mot ham, familien og landet.
Perla?
-Oberst! -Det er deg.
Hvordan går det? Lenge siden sist!
-Og kona di? -På reise.
-Igjen? -Ja.
-Hvor da? -Milano.
Takk.
Onkel.
Beklager å avbryte. Kan jeg få snakke med deg?
Jeg er generalmajor Ocampo for deg.
Beklager, general.
-Kan vi snakke? -Et spørsmål.
Tror du at dere vil vinne den rettssaken?
Jeg vet ikke.
Synes du at militæret gjorde det rette?
-Det var en krig. -En krig av staten mot samfunnet?
Mot væpnede grupper som truet...
Som burde vært siktet for sine hypotetiske forbrytelser.
Ikke kidnappet, torturert, myrdet og bortført.
Hva skjer her?
Hva sa vi? Vi snakker ikke politikk i denne familien.
-Luis, bli med meg. -Unnskyld meg.
Alle her må vite...
Alt i orden?
Ja. Jeg har det bra.
Trenger du skyss?
Nei.
Nei takk.
22. APRIL 1985 STARTEN PÅ OFFENTLIGE HØRINGER
Utenriksdepartementet sier at Clyde Snow kommer i morgen.
Han vil bli beskyttet. Ambassaden samarbeider.
Ja.
-Vi vil klare oss. -Ja.
-Ok. -Ja.
Hør på meg. La oss ikke presse for hardt.
-Det er den første uken, ok? -Ja, ja.
-Vil du bare si ja? -Nei.
-Loza, et øyeblikk. -Strassera.
Rettssekretær.
-Unnskyld meg. -Ja?
Er den mannen med deg?
Nei.
Han kan ikke være her. Sjekk hvem han er.
Greit.
-Min herre, vær så snill. -Beklager, jeg skulle til å gå.
Hva? Lar du ham bare gå?
Slapp av, unge mann. Alt er under kontroll.
-Nei, nei, jeg... -Vi utsetter...
-Nei, jeg vil ikke endre noe. -Julio.
-Et øyeblikk. Hva?
Det var en mann der.
-Kanskje en muldvarp. -Hvordan vet du det?
Andre gang jeg ser ham.
Kan noen ta den telefonen? Den har ringt i fem minutter.
-Vær så snill! -Ta den.
Hallo?
Med all respekt, jeg kan forsikre at det ikke er noen bombe.
Hvordan kan du garantere det?
Det er åpenbart. Det er en operasjon for å terrorisere samfunnet.
Dette er en fornærmelse.
Dette kammerets plikt er å gjennomføre en sikker prosedyre
for tiltalte og vitner.
En sikker prosedyre? Er det en spøk?
Vi og vitnene har blitt truet i seks måneder!
Forsvaret hevder at sikkerheten til de tiltalte ikke kan garanteres.
Dommer, dette er et knep fra de tiltalte.
Det er åpenbart.
Alt vi ber om, er å utsette starten på rettssaken.
På ubestemt tid.
-Til forholdene ligger til rette. -På ubestemt tid.
Det er den første dagen!
Du kan ikke utsette den første dagen!
Om du utsetter i dag, om det ikke er noen rettssak, vil dette aldri skje!
Alt de trenger, er å ha en bombetrussel om dagen.
Strassera, kan du holde kjeft?
Vi fortsetter.
-Hva? -Ja.
Vi fortsetter som vanlig.
Denne domstolen garanterer rettssakens sikkerhet.
Rettssaken pågår og starter i dag.
-Hva med bomben? -La den sprenge.
-Du forstår at avgjørelsen... -Jeg er klar over det.
Du hørte ham. Han er klar over det.
Én ting til.
Kvinnene kan ikke bruke skjerf.
Det er Mødrene av Plaza de Mayo.
Politiske emblemer er ikke tillatt. Av noen farge, type eller ideologi.
-Retten er klar over... -Noe annet?
Nei, dommer.
-Rettssekretær, forbered høringen. -Ja.
Takk.
Unnskyld at jeg plager dere.
Jeg trenger ikke å forklare viktigheten av rettssaken, enda mindre for dere.
Det er en galning som prøver å stoppe den...
...om ikke dere fjerner skjerfene.
Jeg vet det er en vanskelig avgjørelse.
Det er ikke vårt valg å ta,
men deres.
Beklager.
-Unnskyld. -Ja, ja.
-Hva skal vi gjøre? -La oss gjøre det.
Ta det med ro.
Jeg erklærer herved rettssaken for åpnet
i 13/1984,
som gjelder følgende offiserer i de væpnede styrkene.
Generalløytnant Jorge Rafael Videla, admiral Emilio Eduardo Massera,
brigader Orlando Ramón Agosti, generalløytnant Roberto...
-Er du ok? -Ja.
Ikke vær redd. Det er virkelig ingen bombe.
-Jeg vet det. -Ok.
Generalløytnant Leopoldo Fortunato Galtieri,
admiral Jorge Isaac Anaya,
brigader Arturo Basilio Ignacio Lami Dozo.
Vi ber doktor Ítalo Argentino Lúder innta vitneboksen.
Dr. Lúder, ditt vitneutsagn vil bli avlagt under ed.
Sverger du å fortelle sannheten, hele sannheten og kun sannheten?
Ja.
Du kan sette deg.
Dr. Lúder, i den tiden du var president
for regjeringen,
ble disse dekretene utstedt. 2770, 2771...
-Fyren jeg fortalte deg om, er der. -Og 2772.
Spørsmålet er det følgende.
Hva var argumentene som førte til disse dekretene?
I februar 1975...
...for intervensjon fra det argentinske militæret
i kampen mot undergraving.
Jeg utvidet Forsvarets inngripen til hele landet.
Vi bør understreke at utslettelsesordren ble utstedt
under den demokratiske regjeringen til María Estela Martínez de Perón
og ba om hjelp fra Forsvaret,
siden vi var på randen av en borgerkrig.
-Ikke sant? -Jeg sa aldri "borgerkrig".
Hvordan vil du definere det, da?
Jeg snakket aldri om en krig.
Men det er tydelig at det var en fiende som kompromitterte nasjonal sikkerhet.
-Ikke sant? Du sa nettopp det. -Ja, det er sant.
La vitnet forklare sin forståelse
av dette ordet som er så viktig for forsvaret, "utslette".
Betyr det å innhente informasjon for enhver pris?
Torturere, kidnappe
og fysisk eliminere et hjelpeløst individ?
Du må svare.
Det betyr på ingen måte en fysisk utslettelse.
Dekretene innebærer på ingen måte undertrykkelse utenfor loven.
Vitnet erkjenner at fienden eksisterte og måtte utslettes.
Dette viser oss et bilde av en hodeskalle med hull i frontalområdet,
der dere kan se et sirkulært hull som tilsvarer hullet
laget av en kule som trengte gjennom fronten.
Dette lysbildet viser en hodeskalle med et hull i frontalområdet.
Et sirkulært hull som tilsvarer kulen som penetrerte hodet.
Og ut fra størrelsen og formen, selv om skjelettet lå i bakken,
kan vi vite at denne personen ble henrettet på noen få meters avstand.
JUNTA-RETTSSAKEN UTENLANDSKE VITNER
Blant utenlandske utsendinger sa Antoine Sanguinetti
at han, under sitt besøk i landet vårt i 1978,
25. APRIL
samlet inn mange klager fra familiene
og internasjonale organisasjoner angående de påståtte forsvinningene?
Luis.
26. APRIL
Klagene fra FN og Amnesty International.
...ikke menneskerettighetsorganisasjonene, OAS eller FN
mot regjeringen...
Dommer, påtalemyndigheten
har de mange rapportene og klagene som er mottatt,
som er klare bevis på at vitnet begår mened.
Doktor Strassera, vent på din tur.
Fortsett, viseadmiral.
Jeg har ingen kjennskap til det du nevnte.
Som jeg sa,
dette var generelle spørsmål om Argentinas politiske situasjon.
Nå?
Hva?
-Hvordan gjør vi det? -Jeg vil si vi gjør det bra.
Hva tviler du på?
Jeg sa ikke noe. Jeg sa vi gjør det bra.
Hva tenker du på?
-Ingenting. -Ikke noe bra, mener du.
Hva vil du at jeg skal si, Julio?
-Hvorfor gjør vi det ikke bra? -Jeg sa ikke det.
Men du tenker det.
-Vi gjør det bra. -Men?
Jeg snakket med mor.
-Hva sa hun? -Ingenting.
-Ingenting. Det vanlige. -Hva er det vanlige?
Det vanlige, Julio.
Hun mener utenlandske eksperter er som undergraverne.
-Anti-Argentina-kampanjen. -Luis.
Vi kan ikke bruke moren din som en parameter.
Hun gikk i kirken med Videla.
-Vi vil aldri overbevise henne. -Nei.
Hvis vårt oppdrag er å overbevise henne, er vi kjørt.
-Aldri. -Tror du vi kan?
Vi kan ikke det.
Vi vil aldri overbevise folk som moren din.
-Aldri. -Ok, Julio. Greit. Du har rett.
Du er så sta. Jeg kan ikke krangle med deg.
-Julio. -Hva er det?
-Jeg trenger deg. -Til hva?
Vitneutsagnet i morgen.
-Nå? -Ja.
Greit.
Det er et venterom her.
29. APRIL
-Kan hun bli hos meg? -Nei. Kun vitner.
-Du må bli til vitneavhøret. -I isolasjon?
Du kan ikke snakke med noen.
Alene, altså?
Retten slo fast at du ikke kan møte noen.
-Her. -Vil du dekke ansiktet mitt også?
Det er for din sikkerhet.
Ja da, takk. Jeg har fått trusler i en måned.
-Og sikkerhetsteamet ditt? -En mann kom en dag, så forsvant han.
Det er best å holde seg unna politiet.
-Og hun? -Hun blir hos meg.
Hele dagen. Ikke bekymre deg.
Retten ber Adriana Calvo de Laborde gå i vitneboksen.
Frue, retten vil motta vitneuttalelsen din i saken
mot kommandantene av militærjuntaene
i den såkalte "Prosessen av nasjonal omorganisering".
Vitneuttalelsen...
Den 4. februar 1977 ble jeg bortført fra hjemmet mitt.
De satte meg i en bil.
Da bilen kjørte rundt hjørnet,
tok de en genser over hodet mitt, kastet meg ned på gulvet
og tråkket på meg.
Så begynte de å true med å drepe meg.
De tok meg ut, tok genseren,
bandt meg stramt for øynene med en fille og lenket hendene mine bak ryggen.
På den tiden var jeg gravid i seks og en halv måned,
altså langt inn i svangerskapet.
De torturerte meg, til tross for min tilstand.
De sperret meg inne i flere måneder.
Torturen var systematisk, konstant, av alle slag...
Retten ber María Kubik gå i vitneboksen.
God kveld, Juan Carlos.
På den syvende dagen av rettssaken mot de tidligere kommandantene
åpnet retten med Kubiks hjerteskjærende vitneuttalelse,
mor til den forsvunne María Cristina Lefteroff.
Sverger du å fortelle sannheten, hele sannheten og kun sannheten?
Ja.
María Cristina Lefteroff ble kidnappet og ført til Quilmes brigade.
Noen timer senere ble moren, som prøvde å finne datteren sin,
også kidnappet og ført til et hemmelig interneringssenter.
Og brødrene mine var 13, 11, 10, og den yngste var 8.
Vi ble tvunget til å gå av flyet, og ble ført gjennom flyplassen
til et kjøretøy, hvor de dekket fjesene våre.
9. MAI
Vi ble fortalt at moren vår ville bli sendt til Tucumán.
Hun er fortsatt savnet.
Fikk du vite hva som skjedde med sønnen din?
Jeg dro fast bestemt på å gjøre hva som helst, gå til Campo de Mayo, alt.
Og en venn sa til meg: "Iris, ikke let etter ham. De drepte ham."
I en gang, sammen med andre mennesker,
inkludert min kone, som ble torturert foran meg,
og jeg kunne høre alle de smertefulle skrikene hennes.
Ingen visste noe. "Hvorfor tar de henne med? Hvor?"
Dette er tilfellet til en jeg ikke kjente. En som ble torturert i flere dager.
Gjengen torturerte ham dag og natt, nådeløst,
med alle metodene jeg har forklart og mange flere.
Da gjengen dro, dommer, startet vaktene en grillfest.
Begynte å drikke vin og bli fulle.
En fikk ideen om å torturere ham, og de begynte å torturere ham igjen.
Denne gangen var de ikke ute etter informasjon, dommer.
Det eneste formålet med denne torturen, som varte i timevis...
...var å få fangen til å si:
"Jeg suger kuk, og moren min er en hurpe."
De torturerte ham i timevis for å få ham til å si det.
Og han sa det ikke, dommer.
Han sa det ikke.
Jeg beklager å ha sagt det, men jeg tror det er viktig,
fordi de nevnte overdrevne handlinger,
og for de tiltalte er visstnok dette de overdrevne handlingene.
Resten er greit. Bare vanlig kald og grusom tortur.
Vennligst beskriv fakta uten bedømmelser.
Dette er et faktum, dommer.
En gang ba jeg en vakt som var litt mer human om å få snakke med henne.
Han tok meg med til Claudias celle,
jeg tok bindet fra øynene...
Claudia sa: "Pablo, takk for styrken du gir meg."
20. MAI
Jeg hadde fortalt henne at når vi kom ut, skulle vi starte et forhold.
Som et par, kan du si.
Så, på et visst tidspunkt, sa hun:
"Ikke rør meg, for jeg har blitt voldtatt.
"Da de torturerte meg, snudde de meg rundt
"og voldtok meg forfra og bakfra."
Retten ber Alejandra Naftal innta vitneboksen.
Jeg ble tatt med til et annet sted, og jentene visste at jeg ble voldtatt.
De fortalte at de også ble voldtatt gjentatte ganger.
Det var ikke vanskelig for noen mennesker der
å utnytte oss, kvinner, på den brutale måten.
Med en intensjon om å ødelegge personen psykisk.
Den første dagen de torturerte meg, den dagen jeg ble kidnappet,
og dette fikk meg til å føle meg forferdelig.
Det var en kvinne som skjenket mate, som om det var en hverdagslig ting.
21. JUNI
Vi rapporterer det og sender deg til et nytt hotell.
Jeg drar tilbake.
Vi har blitt fulgt i månedsvis.
-Din vitneuttalelse er veldig viktig. -Jeg vitner ikke.
La oss sette oss ned.
Ro deg ned.
Du må vitne.
Folk må få vite det.
Ellers går du glipp av sjansen
til å la landet høre hva de forbryterne gjorde...
Forbryterne?
En av torturistene jobber for ordføreren.
Legen som sjekket om jeg kunne takle flere støt,
er overlege ved et sykehus.
Jeg må leve blant dem.
Hva gjør jeg her?
Zelaya, vi kan be om sikkerhet. Vi kan beskytte deg.
Nei, det kan vi ikke.
Det er sannheten.
Mens disse gutta er fri, kan vi ikke beskytte noen.
Trist, men sant.
Siste nytt i dag er at etter vitners forespørsel
slutter påtalemyndigheten å offentliggjøre den daglige listen over vitner.
Dette i lys av de gjentatte truslene
rettet mot dem som vitner hver dag.
17. JULI
Hallo?
Noen i Tricolor-kommandoen fortalte noen i påtalemyndigheten
at om mindre enn 48 timer...
-Hvem? -...ville aktor dø.
AKTOR TRUET
Vi har også blitt truet.
Påtalemyndigheten bør levere en formell rapport,
-eller gi flere detaljer... -Detaljer?
Judith, vær så snill.
Kan du gi noen opplysninger om samtalen du mottok tidligere?
Han ringte før 12.00 og sa at han var med i Tricolor-kommandoen.
Det finnes ingen slik kommando. Kan du være mer spesifikk?
Et navn? Noen trekk?
Selvfølgelig, siden det var en anonym samtale,
kan jeg ikke gi noen navn eller fysiske beskrivelser.
Hvordan var stemmen hans?
Det var en merkelig og røff stemme. Litt latterlig.
-Som en fascists stemme. -En fascists? Hva mener du?
Som din.
-Dette er en absolutt mangel på respekt. -Det er nok.
La oss avslutte pausen og fortsette med høringene.
Enten militæret...
...den tiltaltes aggressive strategi gjentas om og om igjen.
...for vitnet å si at han hadde...
20. JULI
STOPP DENNE DRITTEN!
Bomben tvang dem til å doble sikkerheten i rettssaken
på grunn av gjentatte trusler mot president Alfonsín og aktor Strassera.
Da de løslot søsknene mine og meg, ba de oss ikke ta av øyenbindene,
sa at de fulgte med.
Vi satt 15 minutter på gaten sånn.
Søsknene mine gråt og spurte etter moren min.
Jeg så en restaurant rett over gaten.
Den var full.
Folk så på.
Ingen hjalp oss.
Hvordan kan noen tro at en gruppe barn
kan være farlig?
Jeg fikk veer den 15. april.
Det var mitt tredje barn. Jeg visste at det ville gå fort.
En patrulje kom, de fikk meg inn, og vi forlot det femte distriktet.
Jeg hadde bind for øynene og lå nede i bilen.
Med hendene bundet bak ryggen.
De fornærmet meg.
Jeg fortalte dem at babyen min var på vei,
ba dem stoppe, at dette ikke var min første, at tiden var inne.
De gjorde ingenting.
Sjåføren og den andre fyren bare lo.
De sa at det ikke hadde noe å si, fordi...
...de skulle drepe meg og babyen.
Jeg burde ikke bry meg.
Jeg vet ikke hvordan jeg klarte å ta av meg undertøyet
og skyve babyen ut. Jeg husker ikke.
Jeg skrek:
"Den kommer, jeg klarer ikke holde den inne. Stopp!"
Og faktisk ble jenta mi født.
De stoppet langs siden av veien.
Babyen min var frisk. Hun var veldig liten.
Hun falt av setet og hang i navlestrengen på gulvet.
Jeg ba dem om å gi henne til meg, la meg holde henne, men det gjorde de ikke.
De knyttet strengen og kjørte videre.
Tre minutter senere gråt babyen min.
Jeg var ennå bundet med bind for øynene. De ville ikke gi henne til meg.
Vi kom til et annet sted, en stor bygning med benkeplater i marmor.
De la babyen min på en benkeplate. Hun var kald, skitten og gråt.
De tvang meg til å gå inn, ga meg en bøtte
og ba meg vaske gulvet og rengjøre alle benkeplatene.
Jeg måtte gjøre det, naken, foran betjenten.
Foran vaktene, som lo.
Først etter det fikk jeg holde babyen min.
Kvelden før jeg ble løslatt,
sa Claudia noe jeg aldri vil glemme.
Hver 31. desember,
på nyttårsaften,
burde jeg skåle for henne og alle de andre.
For hun var allerede død.
Vil du legge til noe mer?
Dommer, jeg vil bare vite
om datteren min er i live eller død.
Dessverre kan ikke denne retten svare på det.
En måned senere ble jeg løslatt.
Vi mistet jobbene våre, vi mistet hjemmet vårt,
vi mistet vennene våre,
vi mistet alt. Vi måtte rømme landet.
De klarte å terrorisere meg, dommer.
Heldigvis terroriserte de ikke alle.
Det var slektninger,
mødre og bestemødre som konfronterte dem.
Og jeg er her i dag og krever rettferdighet takket være dem.
Jeg har ikke mer å legge til.
Aktor, noen spørsmål?
Ingen spørsmål, dommer.
Vil forsvaret stille noen spørsmål?
Ingen spørsmål.
Vitneutsagnet ditt er over, frue. Takk.
Jeg er borte alt.
Hallo?
Ja, jeg skal sette deg over.
De må være der.
-Luis. -Se.
-Det er moren din. -Takk.
La oss se.
Hallo?
Jeg har det bra, mamma. Takk. Vi hadde en god høring i dag.
Hørte du det på radioen?
Selvfølgelig visste jeg det. Jeg visste ikke at du hørte på.
Å?
Hva synes du?
Adriana Calvo de Laborde.
Sa hun sannheten?
Selvfølgelig.
Hvordan kan noen være så grusom?
Være så grusom mot en gravid kvinne?
Ikke engang bry seg om en baby.
Fryktelig, ærlig talt. Fryktelig.
Jeg trodde aldri jeg skulle høre noe... så forferdelig.
Ikke jeg heller.
Jeg vet jeg sa stygge ting, og at vi krangler mye.
Det er ikke lett for meg
å se sønnen min gjøre noe jeg er sterkt uenig i.
-Altså... -Det er det jeg alltid har tenkt.
På grunn av min utdannelse, religion, menneskene jeg kjenner...
Jeg har alltid respektert Hæren, men nå...
Nå tror jeg du har rett.
-Tror du jeg har rett? -Ja, Luis, du har rett.
Videla burde i fengsel.
-Luis. -Ja, mamma.
Han burde i fengsel.
Jeg vet ikke hvor mange som hører på rettssaken.
Ja, alle burde høre på den.
Ja, vi jobber med det nå.
Vi forbereder morgendagens høring.
Det er tydelig at styrkene er forbundet.
Bettini-saken. Alle forbrytelsene i én enkelt familie.
De myrder sønnen, kidnapper faren, og truer så bestemoren.
Slapp av. Vi gjør det bra.
-Hva er i veien? -Jeg liker ikke at du sier det.
-At det går bra? -Jeg liker ikke det.
Hvorfor ikke?
Du gjør det bra,
men hvis du tror du gjør det bra,
kan alt gå til helvete, forstår du?
-Jeg prøver bare å være positiv. -Du må være skarpere enn noensinne.
Det er sant, til nå har du klart...
...å få oppmerksomhet.
Du har følelser. Ja visst.
Du, går det bra?
Går det bra eller ikke?
-Svar meg. -Nei!
-Har du det bra? -Nei, men ikke du heller!
ESMA står for tur. ESMA er tøff.
Jeg vet det.
Du vet det.
Vær forsiktig, Julio.
Vær forsiktig.
-Mamma? -Ja.
Det er et brev her. Fra den argentinske marinen.
Med en kule.
Gi meg det.
Noen etterlot det her.
HERR STRASSERA VI HENRETTER DEG OM 48 TIMER
To uker, det er alt.
-Du sa én. -Vero, det spiller ingen rolle.
Jeg er ikke redd.
De som dreper, truer ikke. Det er et kjent faktum.
De brøt seg inn i hjemmet vårt, og høringen er om en time.
Jeg ber deg.
-Det er den viktigste dagen. -Ok.
Jeg vil bare ikke at noe skal skje med dere.
To uker, til vi er ferdige med ESMA. Det er alt!
-Til vi er ferdige med ESMA. -Ok.
-Kom igjen, unger. Fort. -Bra.
Til du er ferdig med ESMA.
Herr doktor. Mediene snakker om en ny trussel.
At du har mottatt et brev i boligen din.
Det er meningsløst.
Jeg tror de prøver å skremme vitner mer enn meg.
Og det er veldig klønete.
Hvis de gjorde noe med meg, ville noen bare ha erstattet meg.
Så du tror på truslene. Har du rapportert dette?
Det etterforskes.
Våre kilder sier at det var et brev fra den argentinske marinen. Er det sant?
Det er tid for høringen. Takk for omtanken.
Det var aktor Julio Strassera.
I dag står han overfor det vanskeligste øyeblikket i rettssaken.
Alt du har bidratt med, er veldig viktig. Ingen tvil om det.
Risikoen du tok, bevisene du kom med.
Du er en helt.
Men din situasjon er annerledes.
-Forsvaret vil... -Hvorfor er den annerledes?
La meg være tydelig, vi prøver å hjelpe deg.
-Jeg prøver... -Jeg ser ikke hvorfor jeg er annerledes.
Vet du hva?
De vil prøve å bevise at du ikke var et offer, men en ansatt ved ESMA.
Men det er sannheten. Jeg jobbet for dem fordi de tvang meg.
-Ja, det vet vi. -Ikke bare sannheten betyr noe.
-Det handler om risiko. -Jeg har tatt sjanser.
Jeg risikerte meg selv ved å samle alle disse til rettssaken.
Jeg ble torturert, kidnappet...
De tvang meg til å tyste på kameratene mine.
Noen kan ha forsvunnet på grunn av meg.
Nei, nei.
Jeg er et offer, og jeg må bli hørt.
La vitnet svare på om den kompensasjonen han nettopp beskrev,
kan betraktes som en belønning for hans arbeid ved ESMA.
Jeg ble tvunget til å jobbe der.
Jeg ble tvunget til å bruke kunnskapen min til noe jeg visste var ulovlig.
-Det vil si forfalskning av ID-er. -Jeg forstår.
Jeg sa at han ville knuse ham.
...ved ESMA ble de tvunget til å gjøre oppgaver.
Dommer.
Bevisene som deles av vitnet, er talende nok til å sette en stopper for
den utrolige trakasseringen forsvaret utfører
for å bevise at han var en slave.
Forsvaret har rett til å stille de spørsmål det finner nødvendig.
Retten vil avgjøre om de er passende eller ikke.
-Det er det jeg sier. -Aktor, vær så snill.
Takk, dommer.
Svar på spørsmålet, da.
Gikk du ut og inn på samme måte som resten av personalet?
Som underoffiserer eller soldater?
Når jeg først fikk passet, var det ganske likt.
Dermed er det bevist at han kom og gikk
på samme måte som resten av personalet.
De fikk ham til å se ut som en mistenkt.
Om du hørte rettssaken i dag,
er det som om ESMA var en klubb der fanger ruslet rundt.
Hør her, Luis.
Om jeg måtte gråte over hver vitneuttalelse som blir komplisert,
for hvert spørsmål fra dommerne...
...eller forsvarernes press, måtte jeg si opp, bytte jobb.
-For det er jobben deres. -Og vår er å vinne rettssaken, Julio!
Å vinne ved tiltalen, ved dommen, i gatene.
Hvilken gate? Lavalle eller Paraná?
-Ikke vær nedlatende. -Hva skjedde?
-Hør her. -Prøv å forstå grensene for jobben vår.
Vitnene er helter. Vi må ta vare på dem.
Vi er tjenestemenn i rettsvesenet. Embetsmenn.
Vi involverer oss ikke med vitner eller dommere.
Eller lar noen presse oss.
Er det klart? Embetsmenn.
Du vet at noen embetsmenn så en annen vei
og spilte dumme under diktaturet!
Hvem spilte dum, for eksempel?
Du vet hva jeg mener.
Nei, det gjør jeg ikke. Lyst til å forklare?
-Å være embetsmann betyr ingenting om... -Ikke gå rundt grøten.
Hva snakker du om?
Om å ta sjanser som embetsmann og ikke være nedlatende.
Tar jeg ikke sjanser? Er jeg nedlatende?
-Jeg snakker ikke om deg. -Du sa nettopp at jeg er det.
At jeg er nyttig for den regjerende makten og spilte dum under diktaturet.
Nei! Dette er noe annet.
Du vil gni forsvinningene jeg ikke kunne etterforske i ansiktet mitt.
Jeg mener noe annet, Strassera.
Nei, det gjør du ikke. Jeg vet hva du snakker om.
Hva tror du vi gjorde under diktaturet?
Tjente masse penger?
Festet i Punta del Este?
Nøt privilegiene av å være del av en adelig familie?
Med en oberst som onkel?
Og en mor som gikk i kirken med Videla?
Kan ikke svare for familien min.
Men jeg kan for meg selv.
Faen ta deg, Moreno Ocampo.
-Faen ta deg, Strassera! -Greit.
Jeg kan også svare for meg selv.
Hallo?
Strassera, ja.
Greit.
Greit. I morgen.
Greit. Avtale.
Bruzzo.
-Hva? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke.
Julio. Unnskyld.
-Først, gratulerer. -Takk.
Det du har gjort, har gitt håp til mange. Sett deg.
Ikke bare meg,
alle er stolte av arbeidet du gjør.
Takk.
Presidenten selv sa at det var et eksempel, noe historisk.
Setter pris på det.
Hvorfor har du tilkalt meg?
Kaffe?
En god, varm kopp kaffe?
Hva ber minister Tróccoli om?
Altså...
Jeg er bekymret for noe, og du må hjelpe meg.
Hjelpe deg?
Ja, det er ømtålig.
Det er stor uro i styrkene.
De tror dette kun er begynnelsen, og at rettssakene vil fortsette.
Vi må være ansvarlige.
-Justisen må være ansvarlig. -Ansvarlig?
På vegne av hvem forteller du meg dette?
På vegne av landet, Julio. Landet.
Hvis det blir et militært opprør, og du vet godt at det kan skje,
hvem skal telle de døde?
Du? Jeg? Dommerne?
Julio. Julio.
Julio.
Jeg kan ikke tro dette. Hva gjør du her, Luis?
-Kan du si meg nøyaktig hva Bruzzo sa? -Jeg er på toalettet.
Kanskje du antar at han sa noe, men nei.
Vær så snill.
Vær så snill, fortell meg hva Bruzzo sa!
Jeg gjentok det tre ganger.
Han...
Han ba oss være forsiktige...
...med straffekravene våre. F-O-R-S-I-K-T-I-G.
Hva betyr det?
For eksempel har jeg akkurat tørket meg forsiktig i rumpa.
Utrolig.
Du er ikke ok.
Og hva sa du til ham?
Jeg sa ham at...
...han ville få høre straffekravene
i det avsluttende innlegget.
-At rettsvesenet er uavhengig. -Hva sa han?
Han sa...
Om rettsvesenet ikke handler riktig, kan det være verre for demokratiet.
Luftvåpenet må slippe unna.
-Sa han det til deg? -Mer eller mindre.
-Vent, hvordan da? Sa han "luftvåpenet"? -Nei, men han antydet det.
Så "forsiktig" og "luftvåpenet" var ikke i samme setning?
Stol på meg, Luis. Vi er alene.
Forstår du ikke?
Vi prøvde. La oss gå.
-Takk. -Gå, Julio.
Se på de luftvåpenjævlene.
De ler oss i ansiktet. Drittsekker!
Greit.
Julio!
Julio, stopp!
Herr sekretær.
-Stopp! -Kan du be aktor
avstå fra å gjøre fornærmende gester til forsvaret?
-Vær så snill. -Julio! Julio!
Strassera, vennligst følg prosedyrene strengt.
Kan du roe deg ned? Rolig.
Jeg er rolig.
-Ser ikke slik ut. -Jeg skal roe meg ned.
Alle reiser seg.
Tiempo Nuevo.
Dr. Gonzaga,
forsvarsadvokat til admiral Massera.
Hva ville du sagt til noen som følger rettssaken,
og som hører på daglig basis at admiral Massera er en morder?
Jeg ville bedt dem tenke på hvordan Argentina var for ti år siden.
Geriljaens og Isabels Argentina.
Jeg ville spurt den personen:
Hva om admiralen hadde tapt krigen?
Hvor ville president Alfonsín vært?
Og dommerne?
I fengsel, eller henrettet.
Nei, nei.
-Hvorfor? -Derfor.
-Det er ikke nok. -Hvorfor ikke? Jeg sier nei.
Gi meg iallfall en grunn.
Han var diktaturets propagandaminister.
Er det nok nå?
-Ok. -Det er viktig...
Du er stor gutt, gjør som du vil.
-Vi må forklare... -Ok. Ha det.
Vi må...
Hva?
Moreno Ocampo vil ha meg på TV. I Neustadts program.
Hva sa du?
Nei. Jeg ville aldri gjort det. Han kan gjøre hva han vil.
-Hallo? -De vil ødelegge deg. Det er det de gjør.
Ja.
Hva? Skal jeg forklare ham det igjen? Tjue ganger?
Ja.
-Det er hans valg. -Pappa.
-Telefonen. -Nei.
-Nei, det er ikke Moreno Ocampo. -Hvem er det?
Vet du hvor vi skal?
Det skal ikke jeg vite.
Men du vet det.
Greit.
-Takk. -Doktor. Hallo.
Hvordan går det?
Beklager bryet,
men dette kunne ikke gjøres på presidentens kontor.
Jeg forstår.
-Jeg skal gi presidenten beskjed. -Ja.
-Aktor er her. -La ham komme inn.
Vær så snill.
Øyeblikkets mann.
Du ser utslitt ut.
-Julio. -God kveld, president.
Du vet at det som blir gjort,
er svært viktig for det argentinske rettsvesenet.
Ja, takk.
Vi er veldig stolte.
Det varte knapt 15 minutter.
-Og Bruzzo var der. -Ja, men han snakket ikke.
Hvorfor var han der da?
Jeg vet virkelig ikke.
For å vise enhet med presidenten? Kanskje Tróccoli ba ham.
-Og hva sa presidenten? -Han sa at...
...han var oppdatert om vitneforklaringene.
At han var beveget.
Og at
han hadde møtt noen vitner. Han sto for all snakkingen.
Sa ikke du noe?
Jo. Jeg spurte ham...
-...hva han forventet av rettssaken. -Bra. Det er bra.
Hva sa han?
Det var da han sa: "Jeg har ingen indikasjoner til deg."
Det var alt.
Rart, ikke sant? Ingenting annet?
Noe. Han må ha sagt noe mer.
Altså, ja.
Han sa noe da jeg gikk.
Der har vi det. Hva sa han?
Han sa:
"Gleder meg til å høre det avsluttende innlegget."
-Sa han det? -Ja.
Ok, det er krystallklart.
Hva?
Maktfordeling. Det er perfekt.
Julio, du må skrive et flott innlegg.
Et helvetes bra et.
Og det må være slående, for mye avhenger tydeligvis av det.
Kanskje alt avhenger av det.
Ok, jeg skjønner. Ikke gjør meg enda mer nervøs.
Julio.
Jeg skal fortelle deg noe jeg aldri har sagt før.
Og det at jeg aldri har fortalt deg dette, sier mye.
-Og jeg vil si det nå. -Kom igjen, Silvia.
Jeg er stolt av deg.
Vet du hva det er? Jeg har alltid trodd jeg var gift med
en gretten ikke-troende, og nå er du en nasjonal helt.
-Hvem sier det? -Det spiller ingen rolle.
Du er en nasjonal helt.
Ikke dra nasjonen inn i det.
Som du vil.
Og helter finnes ikke, Silvia.
Kanskje de gjør det.
Kanskje...
-Ok. -Dette er for å fjerne glansen.
Kommer, kommer.
Kom igjen.
På lufta om tre, to, én.
Luis Moreno Ocampo, si meg:
Hater du militæret?
Ikke i det hele tatt. Jeg respekterer institusjonen.
-Ser ikke slik ut. -Det er synd.
Jeg føler meg som del av militærfamilien.
Jaså?
Vet du at du er hatet av de fleste i militæret?
Jeg vet ikke med de fleste.
Noen av dem liker ikke det vi gjør, men jeg tror andre gjør det.
Tror du det er noen som gjør det?
La meg spørre deg noe, Bernardo.
Vet du hvem Francisco Ortiz de Ocampo var?
-En slektning av deg? -Min tippoldefar.
Den første generalkommandanten i argentinsk historie.
Den aller første.
Tror du jeg kan være imot den militære institusjonen?
Saken er at jeg er advokat.
Juss er min besettelse.
Jeg kan ikke la dem som bryter loven, slippe unna.
Det herr Strassera og jeg ønsker, foruten rettferdighet for ofrene,
er å få slutt på bruken av død som et politisk verktøy.
Er det ikke det alle vil?
-Jo. Selvfølgelig. -Dette handler om hva landet trenger.
Respekt og rettferdighet.
"Det argentinske samfunnet og loven har betrodd oss oppdraget
"med å komme til dere for å kreve rettferdighet.
"Samtidig
"er det umulig å snakke om de tusenvis av sakene,
"og de utvalgte tilfellene kan ikke representere omfanget av..."
-Folkemordet. -Folkemordet, ja.
Hva synes du? Få høre.
Jeg lytter nøye til den tamme oppramsingen til en rettssekretær.
Ser for meg tusenvis av mennesker som gjesper i Argentina og verden
mens de hører på deg på direkten.
Dette er ikke et skuespill, Somigliana.
Heller ingen saksmappe, Strassera!
Ro dere ned, dere to.
-Ja, la oss roe oss ned. -Ok.
Det Julio begynte å si, er bra.
Ja, det er formelt, men solid.
Ikke sant?
-Start med å snakke om volden. -Ja, volden. Nei.
Om voldens historie i Argentina.
Og så
reaksjonen til den militære regjeringen.
-En brutal reaksjon. -Ja.
Hemmelig.
-Og feig. -Ja, feig.
-Jeg elsker det. -Jeg også.
-Gå. -En brutal reaksjon...
Se. Få høre.
Få brillene.
De eneste som er i stand til å autorisere anholdelse av en person,
først av hæren, og deretter fraktes til en hemmelig marinebase
på et fly fra luftvåpenet, var militærjuntaene.
"Offisielle rapporter ble erstattet av anklager.
"Avhør med tortur, og begrunnet med...
"Neronsk gest"?
Ja, hva?
-Neronsk gest? -Keiser Nero.
Som i tommel ned.
Ok.
-Men det er ikke tydelig. -Ikke?
Hva med:
"den neronske tommelen ned?"
-Ja. -Her. Fortsett.
La meg se.
"Nå som det argentinske folket har fått tilbake regjeringen
"og kontroll over sine institusjoner,
"tar jeg ansvar for å erklære i dets navn
"at sadisme ikke er en politisk ideologi,
"ei heller en krigsstrategi, men en moralsk perversjon."
-"Moralsk perversjon"? -Ja.
Ikke?
-Sporet vi av? -Upåklagelig.
-Ja? -Ja.
God kveld.
-Kjendisen er her! -Du er...
-Får jeg? -Ja da, herr Kjendis.
Hva synes du?
Beklager.
Hva er dette?
For å fjerne glansen, sa de.
De klarte det ikke.
Du strålte.
Ikke sant?
I dag går rettssaken inn i en avgjørende fase.
Aktor Julio Cesar Strassera vil
i nærvær av de ni tidligere kommandantene
presentere innlegget der han vil underbygge anklagene
om drap og andre alvorlige forbrytelser som de tidligere juntaene er anklaget for.
Spesialiserte medier...
18. SEPTEMBER 1985 AVSLUTTENDE INNLEGG
Hent de tiltalte inn.
Alle reiser seg.
Dere kan sette dere.
Høringen erklæres gjenåpnet
for at aktor skal oppfylle sine plikter i denne tiltalen.
Vi informerer partene om at under innlegget
vil retten ikke tillate avbrudd eller innspill
fra andre enn personen som snakker.
Videre bes alle tilstedeværende
å strengt følge reglene for oppførsel
etablert av denne domstolen som de er behørig informert om.
Herr Strassera, påtalemyndigheten har ordet.
Vær så god.
Dommere,
det argentinske samfunnet,
men også den universelle juridiske samvittigheten
har betrodd meg
med det verdige oppdraget å stå foran denne domstolen for å kreve rettferdighet.
Tekniske og saklige grunner,
for eksempel fraværet av en spesifikk definisjon
i nasjonal lov som kunne beskrive nøyaktig
den type kriminalitet som dømmes i dag,
samt umuligheten av å vurdere tusenvis av saker én etter én,
har fått meg til å trekke frem,
gjennom 17 dramatiske uker med høringer, kun 709 saker,
som ikke på langt nær omfatter
det skremmende antallet ofre
forårsaket av det vi kan beskrive som det største folkemordet
i vårt lands unge historie.
Vold hersket over hele landet
da tre av de tiltalte bestemte seg, nok en gang,
på vegne av Forsvaret,
å overta regjeringen med makt, uten hensyn til folkets vilje.
Og hva var statens respons, etter dette kuppet,
på den undergravende geriljaen?
For å beskrive det, dommere, trenger jeg bare tre ord.
Brutal, hemmelig og feig.
Geriljaen kidnappet og drepte.
Og hva gjorde staten for å bekjempe dem?
Kidnapping, tortur og drap i uendelig mye større skala.
Og, enda verre, utenfor ethvert rettssystem.
Og fra da av, dommere,
dukket mye mer alvorlige konsekvenser opp.
Hvor mange ofre for undertrykkelsen var skyldige i ulovlige aktiviteter?
Hvor mange var uskyldige?
Det får vi aldri vite, og det er ikke ofrenes feil.
Da rettferdig prosess opphørte, skjedde en sann juridisk undergraving.
Offisielle rapporter ble erstattet av anklager.
Forhør ved tortur.
Og dommer begrunnet med den neronske tommel-ned-bevegelsen.
Blant de mange skyldene dette feige systemet
har pådratt seg til det argentinske samfunnet, er det én
som ikke kan betales tilbake.
Jeg vil gjerne gjenta det.
Mangelen på rettslig dom er ikke utelatelse av en formalitet.
Det er avgjørende for menneskehetens verdighet.
For eksempel førte dens opphevelse til følgende.
En person ble kidnappet for å være en del av PAF.
Peronistiske væpnede styrker.
Men han tilhørte AFP,
Den argentinske føderasjonen av psykiatere.
Er det noen som har rett til å la Adriana Calvo de Laborde
føde i håndjern, med bind for øynene, i baksetet på en patruljebil,
liggende på gulvet, uten å kunne...
...holde babyen sin?
"Vi vil ikke tolerere at døden streifer fritt i Argentina.
"Sakte, så vi ikke skulle merke det,
"slapp et grusomt maskineri sin urettferdighet løs over de uvitende
"og de uskyldige."
Dette var uttalelsen til admiral Emilio Eduardo Massera
den 2. november 1976 ved Marinens mekaniske høyskole.
Samtidig, i ESMA-offiserenes kaserne,
lå Cecilia Inés Cacabelos på en matte.
Hun var 16 år gammel.
Hun hadde fått bind for øynene og hendene i håndjern.
Hun ble tatt til fange takket være informasjonen fra søsteren hennes,
som var sikker på at de bare ville avhøre henne.
Hun trodde hun reddet livet hennes.
Cecilia Inés Cacabelos er den dag i dag forsvunnet.
Men la oss nå se på teorien om krig som de tiltalte liker så godt.
Kan vi se på kidnappingen av forsvarsløse
ved daggry av anonyme gjenger
som en krigshandling?
Er det en krigshandling å torturere og drepe dem
når de ikke kunne gjøre motstand?
Er det en krigshandling å okkupere hjem og holde slektninger som gisler?
Er nyfødte babyer...
...militære mål?
Denne prosessen har betydd,
for dem som har hatt det smertefulle privilegiet av å kjenne den godt,
en slags nedstigning til mørke områder av menneskesjelen,
der elendighet, avsky og redsel
når dybder som er vanskelige å forestille seg på forhånd,
og å forstå etterpå.
Dante Alighieri, i Den guddommelige komedie,
reserverte helvetes syvende sirkel for de voldelige.
For alle dem som skader andre ved bruk av makt.
Og i det samme helvetet
senket han i en elv av kokende og kvalmende blod
en spesiell type fordømt, som dikteren beskrev som følger:
"Tyranner er dem som drev med blodsutgytelse og plyndring.
"Her angrer de sin nådeløse ugagn."
På grunn av alt dette er denne rettssaken og dommen viktig
og nødvendig for den argentinske nasjonen,
som har blitt krenket av grusomme forbrytelser.
Og deres grusomhet gjør ideen om straffefrihet monstrøs.
Med mindre argentinernes moralske sans har sunket til et primitivt nivå,
kan ingen tillate at kidnapping, tortur og drap
blir politiske hendelser.
Eller "utilsiktet skade".
Nå som det argentinske folk har fått tilbake regjeringen
og kontroll over institusjonene,
påtar jeg meg ansvaret for å slå fast på dets vegne
at sadisme verken er en politisk ideologi
eller en krigsstrategi, men en moralsk perversjon.
I denne rettssaken og dommen jeg tar til orde for,
er vi er ansvarlige for å sikre en fred basert, ikke på glemsel,
men på å minnes.
Ikke på vold, men på rettferdighet.
Dette er vår mulighet.
Det kan være den siste.
Dommere,
jeg vil bevisst gi opp
enhver pretensjon om originalitet for å avslutte innlegget. Jeg vil bruke
en frase som ikke tilhører meg,
fordi den allerede tilhører hele det argentinske folket.
Dommere,
"aldri igjen".
Utmerket. Bra jobbet, Julio.
Stille i rettssalen.
Jævler!
Forbanna jævler!
8. DESEMBER 1985 DOMSAVSIGELSEN
(EN DAG FØR) DOMSAVSIGELSEN
God dag.
Nei, ingen nyheter ennå.
Så snart vi har det, gir vi deg beskjed.
Noe nytt?
Ingenting.
Jeg har nyheter.
-Jeg traff dem. -Dommerne?
Ja.
De er på et pizzasted.
-Hva? Har du fulgt etter dem? -Ja.
-Nå? -Hva?
-Hva er nyhetene? -Jeg var utenfor. Jeg hørte ikke.
Men du så noe. Var de glade, bekymret?
-Kan du være mer spesifikk? -Ok.
Ok, de kom dit klokken 14.00.
De satte seg ned. Barten og Mørkt hår på endene.
Ung og Briller på den ene siden, Kort og Tynn på den andre.
De bestilte øl, en halvliter hver.
Bortsett fra Barten, som bestilte vin.
Kanskje det var en brus.
De bestilte to pizzaer. Løk og chorizo.
Ok, ikke så spesifikt.
-Du ba meg om det. -Kom til poenget.
Greit.
Plutselig får Ung en idé.
Alle lyttet.
Til å begynne med ristet Barten på hodet.
Da han sluttet, tente han en sigarett
og lyttet med et veldig alvorlig blikk.
Briller så på ham.
På et tidspunkt blunket han til ham.
Så skrev Mørkt hår
noe på en serviett.
Signerte den, sendte den rundt,
og alle signerte.
Dommene er der. På en serviett.
Det er alt.
Briller sa noe de følte var viktig,
la bort servietten, og jeg gikk.
-Gikk du? -Ja, jeg gikk.
-For å dømme det som må dømmes. -Ok.
Rettssakene burde fortsette...
-Straks tilbake. -Fortell meg hvordan.
Strassera jr., hvorfor er du her?
-For å kjøpe noe. -Vil du ha en slikkepinne?
Ok.
To av disse og en slikkepinne til gutten.
Spioner får ikke slikkepinner.
Hør etter.
Jeg har viktig nytt.
-De kom til enighet. -På en serviett.
-De skrev under. -Han sa det.
Dere visste det alt.
-For å oppsummere: Vi vet ingenting. -Jo.
-De tok en avgjørelse. -Og dommene?
Jeg vet ikke.
Hallo?
Ja, det er meg.
Nasjonen ønsker å vite dette.
Hva tror du dommen blir?
Denne rettssaken kan ikke bli bare teater.
Vitnene kan ikke være redde for å vitne.
Kan du hoste?
Ok, bra. Du må tilbringe natten her.
Se hvem som kom på besøk.
Nasjonalhelten.
-Beklager at jeg ikke kan reise meg. -Du ser bra ut. Så god som ny.
Det er morfinen.
Du har ingen anelse...
...hva vi har gått glipp av alle disse årene.
-Hva? -Fortell.
-Kom du for å kondolere? -Jeg vet ikke hva du mener.
Kom igjen.
Dommene.
Kom igjen, muntre meg opp litt.
Jeg kom akkurat derfra. Jeg vet dem ikke ennå.
Hør her, jeg kan dø i kveld.
Jeg kan ikke fortelle det til noen.
Kom igjen.
Ok, hva vil du vite?
Alt. Vant vi eller ikke?
Ja, vi vant.
Alle i fengsel?
Ikke sant? Livstidsstraff for dem alle?
Livstid for dem alle.
-Luftvåpenet også? -Luftvåpenet også.
Selvfølgelig!
Hvem kunne tro at de drepte halve landet
uten å ane hva som skjedde?
-Ikke sant? -Ja, det er latterlig.
Hold hånden min.
Tusen takk. Takk skal du ha.
RETTSSAKEN MOT JUNTAENE VI VET DOMMENE OM NOEN TIMER
-Hvordan går det? -Bra.
Her.
Ta den du.
Hallo?
Ja.
-Nei, han er våken. -Hvem er det?
Å?
Jeg skal hente ham. Dommene er klare.
Hallo.
Jeg har informasjon om dommene.
Ok, fortell.
Ikke avbryt meg før jeg er ferdig. Jeg skal lese dem opp.
-Det er ikke mer å si! -Julio, la oss vente på argumentasjonen.
Hvorfor? Jeg vet hva de vil si.
-Det vet du ikke. -Jeg vet det.
-Det må være en grunn. -Det er ingen grunn!
Jeg sverger. Bevisene er der. Alle sammen.
De så dem og leste dem.
De kan umulig ha tolket noe annerledes.
Jeg vet ikke. La oss vente.
-Hei, pappa. -Hei, gutten min.
Hvordan gikk det?
Dårlig.
-Hvordan dårlig? -Dårlig betyr dårlig.
-Mener du det? -Ja.
Hva skjedde?
Graffigna, Anaya, Lami Dozo og Galtieri frikjent.
-Frikjent? -Du hørte meg.
Og resten?
Agosti, fire år og seks måneder. Det er det samme.
Lambruschini, åtte.
Og Viola?
-Viola, 17 år. -Sytten?
Den gamle mannen holder ikke ut i 17 år.
Massera?
-Livstid. -Livstid?
Perfekt, pappa!
-Og Videla? -Livstid.
-Fengslet du Videla? -Ja.
-For resten av livet? -Det er det livstid betyr.
-Og Massera også? -Ja.
Det er kjempebra, pappa!
Ja.
Kan du ikke gjøre noe med de andre?
Jo.
-Vi kan anke. -Du må sette dem alle i fengsel!
Mamma! Vero! Han fengslet Videla!
-Julio? -Hva er det?
Hva gjør du? Gå og sov.
Nei, jeg har jobb å gjøre.
OVERHOLDE DEN JURIDISKE PLIKTEN...
ANKE KJENNELSEN...
Rettssaken mot juntaene var første gang i historien
at en sivil domstol dømte et militærdiktatur.
Til tross for straffefritakene etter rettssaken i 1985
stoppet aldri kravene om minne, sannhet og rettferdighet.
Siden gjenåpningen av rettssakene har over 1000 mennesker blitt dømt
for forbrytelser mot menneskeheten, og tusenvis av saker behandles ennå.
Siden 1983 har Argentina levd uavbrutt
med et demokrati.
ARGENTINA, 1985
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg