Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
INSPIRAT DE EVENIMENTE REALE
În decembrie 1983, Argentina își redobândește democrația
după șapte ani de dictatură militară.
Alfonsín ordonă să fie aduși foștii comandanți în instanță
pentru crime împotriva umanității.
Comandanții se simt învingători într-un război împotriva subversiunii,
acceptând să fie judecați doar de un tribunal militar.
Au trecut șapte luni de când guvernul actual a ajuns la putere
și procesul nu a avansat.
Zvonul că procesul ar putea fi preluat de o instanță civilă se răspândește rapid.
Dacă acest lucru s-a întâmpla,
Curtea Federală de Apel ar trebui să preia procesul.
Responsabilitatea acuzării ar fi sarcina unicului procuror: Julio Strassera.
- Și? - A venit acasă și e închisă în camera ei.
- A încuiat ușa? - Da.
Abia a ajuns și ea.
Vino!
Haide, vorbește!
A venit s-o ia de la Bettina.
Au mers la un bar și au stat acolo o vreme.
- Ce bar? - Plus Ultra. Libertad cu Arenales.
Și apoi?
Apoi am plecat.
- Cum adică ai plecat? - Da, am stat și am așteptat afară o oră.
- Nu-mi place tipul ăla. - Nici mie.
Ce puneți la cale? Ce tot șușotiți?
- Nimic. - Nimic.
Suntem îngrijorați pentru Vero.
De ce?
Noul ei iubit este foarte ciudat.
- Ciudat? De unde știți că e ciudat? - Da.
Cum ați ajuns la această concluzie?
Am suspiciunea că ar putea fi cârtiță.
S-ar putea să încerce să ajungă la mine prin ea.
O cârtiță?
Înseamnă că e spion, mamă.
Știu ce e o cârtiță, dragule.
Javi, du-te la culcare!
Du-te!
- Pune-ți pijamaua! - Bine.
Să nu dormi în pantalonii de trening!
Aștept o explicație.
Se întâlnesc la Plus Ultra. Nu-ți spune nimic?
Nu.
Chiar pe colțul cu Secretariatul Serviciilor Secrete.
Faci mișto de mine?
O urmărești pe fiica noastră?
- Nu. - Julio!
- Pui pe cineva s-o urmărească? - Javier s-a întâlnit cu ea pe stradă.
Julio! Îți pui fiul să-ți urmărească fiica?
Tocmai ți-am spus că nu.
Ești bolnav.
Știm că este vărul fetei aceleia de la școală.
- Nepoata unui pilot. - Unul civil.
- Pilot civil! - La Liniile Aeriene Naționale.
Sunt tot felul de militari.
S-au oferit voluntari în război. Și bunicul ei, și tatăl!
Îți dai seama că crești un nebun?
- Ce e? - De ce te machiezi?
Pentru că vreau și pot.
Trăim în democrație, nu?
Școala mea o interzice.
De unde știi? Nu ai purtat niciodată machiaj la școală.
- Până acum! - Nu!
- Termină! - Haide, Javier, o să arăți atât de bine!
- Tâmpito! - Haide!
Gata, încetează!
O iau pe aici.
- Îmi dai și mie una, tată? - Sigur.
- Vrei să luăm prânzul împreună? - Nu pot azi.
Nu am spus când.
Credeam că ai vrut să spui azi.
- Oricând poți. - Mi-ar plăcea!
Oricând poți.
- Pa, ne vedem diseară! - Bine, pa!
Bună dimineața! A sunat Bruzzo.
Domnule, a sunat domnul Bruzzo. A spus că este urgent.
Te-am auzit. Și dacă nu vreau să vorbesc cu el?
- Puteți face asta? - Bineînțeles.
- Ce-ar trebui să fac dacă sună din nou? - Îi închizi.
- Nu pot, domnule. - Ba da, poți.
Poți și trebuie. Este un ordin.
Îi închizi telefonul în nas lui Bruzzo.
- Nu uita, lucrezi pentru mine. - Nu, domnule, sunt personal fix.
Nu mă puteți da afară.
Susana!
Te rog.
Închide-i lui Bruzzo!
Mulțumesc.
- Domnule... - Te implor, nu-mi strica momentul!
- Bruzzo. - Poftim?
Vine încoace.
- Mă urăști, nu? - Dacă era așa, nu vă avertizam.
Ai dreptate.
Ascultă!
Nu sunt aici, am plecat. Spune-i că iau prânzul cu fiica mea.
- Mă descurc. - Mersi!
4 IULIE 1984, „NICIODATĂ DIN NOU” EMISIUNE SPECIALĂ CONADEP
Veți fi martorii unui raport
elaborat de Comisia Națională pentru Dispariția Persoanelor.
Răni care vor fi în mod evident oglindite de mărturiile...
Cât mai durează? Nu mai mult de cinci secunde. Ascultă!
Ceea ce sunteți pe cale să urmăriți
este doar o față a dramei și a violenței din Argentina.
Uite-l!
Cealaltă față, cealaltă latură
a început când subversiunea și teroarea
au aruncat ancora pe țărmurile Argentinei...
ANTONIO TRÓCCOLI SECRETARUL SECURITĂȚII NAȚIONALE
...susținute de locuri îndepărtate...
De ce nu l-au pus pe Massera să vorbească?
- S-a terminat. Gata! - Nu!
Javi, poți să-l pornești, te rog?
Această strategie subversivă...
- Ce tot spune? - La ce te așteptai?
...situație complexă pentru țara noastră.
Mă duc eu.
O societate slăbită care nu avea...
Ce tot spune? Asta e anunțarea unei dictaturi.
...nici maturitatea politică...
Mă întorc imediat.
Trebuia să vorbești despre cei dispăruți!
Acum vezi ce vreau să spun?
...în vârtejul diabolic al morții și terorii.
Societatea noastră a fost tulburată și șocată
și a cerut să se pună capăt acestui atac subversiv...
Nu, dai vina pe victime!
- Hei, cum merge? - Ce mai faci?
- Bine, tu? - Și eu, tot bine.
Cei dispăruți.
O dramă care a afectat mai mulți argentinieni,
o situație tragică și fără precedent,
care ne-a înjunghiat istoria în spate și a emoționat o lume întreagă.
Mulți au văzut cum cei dragi...
au fost luați pe sus din casele lor și sunt dispăruți de atunci.
Fiica mea, Laura Estela Carlotto,
a fost răpită împreună cu partenerul ei.
Avea 21 de ani.
Era însărcinată în zece săptămâni.
Am primit vești despre ea odată cu răpirea printr-o scrisoare anonimă,
care spunea că e în continuare însărcinată,
că ne trimite mie și tatălui ei un mesaj,
ca să fim pregătiți pentru când urmează să nască.
În tot acel timp, așa cum ar fi făcut oricare mamă,
am căutat-o, am adunat informații.
Speranța noastră de zi cu zi era...
că va apărea acasă într-o bună zi.
Am depus petiții pentru habeas corpus. Am intentat procese...
E Bruzzo acolo.
Omule,
poți intra, te rog?
Da, sigur.
Uite!
Mulțumesc.
Stai jos, te rog.
Ascultă, Bruzzo, nu mă voi certa cu tine. Te respect și te admir.
Sunt recunoscător pentru numirea mea și tot restul,
dar e ceva ce nu sunt dispus să fiu. Știi?
Știi ce nu sunt dispus să fiu?
- Îmi pot imagina, Julio. - Un dobitoc.
Asta ți-ai imaginat?
Nu voi fi dobitocul
care trebuie să apere ceva în care guvernul nu crede.
- Julio! - Ce e?
Trăim brusc în Țara Minunilor?
Dintr-odată, toți dictatorii vor merge la închisoare.
Cine îi va trimite în închisoare? Martín Karadagian?
Crezi că instanța militară îl va băga pe generalul Videla în închisoare?
Au fost părtași, Bruzzo.
Și dacă tribunalul civil preia procesul?
Mi se spune Nebunul, dar nu sunt.
Asta nu se va întâmpla. Cine va permite asta? Tróccoli?
L-ai ascultat aseară? Te rog!
Ai terminat?
Stai jos, te rog. Stai jos, Julio!
Îți dai seama că, dacă judecătorii acceptă să preia procesul, nu poți refuza?
Știu perfect ce presupune slujba mea.
Sunt procuror.
Îmi poți spune cum a fost?
Aș prefera să nu vorbesc despre asta, Silvia.
- O fac, nu? - Nu vreau să vorbesc despre asta, Silvia.
Deci o vor face.
Nu o pot face.
Ba da, pot.
Știi că, dacă judecătorii doresc un proces, se va întâmpla.
N-o să le permită.
Nu știi asta.
Putem să nu vorbim despre asta?
- Despre ce vrei să vorbești? - Despre nimic.
E ceva ce nu pricep.
Te rog, nu mă face să mă simt și mai prost!
- Nu înțeleg dacă ești așa... - Silvia!
- ...pentru că ți-e frică... - Te rog.
- ...că acest lucru nu se va întâmpla. - Silvia!
Sau ți-e teamă că se va întâmpla.
Uneori, am senzația că faci pe tine de frică.
Bineînțeles că fac pe mine de frică.
Desigur.
- De ce ți-e frică? - De tot, Silvia! De tot!
Că asta e o capcană,
că sunt folosit pentru cine știe ce negociere.
Că se întâmplă ceva cu voi.
Și că nu poți face nimic? Din nou?
Poți face asta, Julio.
Poți.
25 SEPTEMBRIE 1984
CONSILIUL FORȚELOR ARMATE
- Depune-l! - Da, domnule.
Vă mulțumesc, domnilor!
CONSILIUL FORȚELOR ARMATE
Bună dimineața! Decizia din partea Consiliului Forțelor Armate.
„Acest Consiliu informează că, potrivit anchetei sale,
„decretele, directivele, ordinele și procedurile militare
„care au fost emise pentru a combate subversiunea apatridă
„au fost, în conținut și formă, de necontestat.!
- „De necontestat.” - Cum ai auzit.
Continuă să citești!
„Excesele au fost comise de subordonați.
„Instanța ar trebui să investigheze infracțiunile presupuselor victime...”
Infracțiunile victimelor?
CURTEA DE APEL
Trimitem asta în judecată?
Scuzați-mă, haideți să rămânem obiectivi, să ne gândim la riscuri
și dacă putem fi siguri că procesul va respecta procedura.
Crezi că o putem lăsa așa? Dau vina pe victime.
Nu trebuie acționat orbește.
Dacă nu o facem orbește și cât mai curând, acest proces s-ar putea să nu aibă loc.
Să le dăm ceea ce ei nu au dat victimelor lor.
Un proces echitabil.
- Și dovezile? - Sunt treaba procurorului.
Și dacă nu le poate obține?
Dacă nu poate,
va trebui să-i absolvim.
Să notificăm procurorul?
Trimite notificarea!
- Scuzați-mă, domnule! - Da.
- Tocmai a ajuns asta. - Da.
Dă-mi să văd!
Mulțumesc.
- Bună. - Bună.
- Tată! - Ce s-a întâmplat?
S-a întâmplat ceva?
- Da. - Ce?
Domnul Strassera este ocupat.
Procesul se va întâmpla.
Îl bagi pe Videla în închisoare.
Am să încerc.
Și pe Massera.
Pe toți cei responsabili.
Nu este periculos?
Cred că este un pic periculos.
Păi, te pot ucide.
Nu poți refuza?
Nu.
Se anunță prin prezenta
că procuratura a fost notificată...
DR. ALBERTO MUCHNIK - AVOCAT
Domnule procuror!
Săracul Schubert!
Hei!
- Ce mai faci? - Bine, te scutesc de detalii.
Ți-au tras-o magistral, omule!
Ai crezut că o să te însărcineze să mături ringul de dans,
iar acum va trebui să dansezi.
De ce râzi? E grav. E foarte grav.
- Nu pot face asta. Gândește-te un pic! - Va trebui să începi în cele din urmă.
Dar acum? Chiar în acest moment?
Toată lumea știe că negociază cu armata.
- L-ai ascultat pe Tróccoli? - Da, Tróccoli.
Ai dreptate.
Sunt de acord cu tine, chiar sunt.
Îți spun de cincizeci de ani că o să se împută treaba.
Noul guvern spune că va schimba lucrurile,
apoi numește aceiași nenorociți ca de fiecare dată.
Așa că...
Îți spun ceva. Ascultă!
Ceva poate merge prost.
Cineva devine distras, nu?
Și apare un decalaj, unul infim.
O fisură. Asta e tot.
Se deschide și se închide rapid.
Când se deschide, trebuie să fii acolo și atunci, da...
Atunci poți face ceva.
Lucrurile pe care nu le-am putut face în timpul dictaturii, Julio.
Așa s-au făcut lucrurile importante.
Făcute cu inteligență, cu îndrăzneală, cu istețime, pentru a pătrunde.
Vorbești despre istorie?
Da.
Istoria...
- ...nu a fost scrisă de tipi ca mine. - Nu?
Nu mai spune!
Cu toate acestea, vei fi procurorul
în cel mai important proces din istoria Argentinei.
Asumă-ți rolul!
Julio! Julio!
Îmi place să te văd râzând.
Haide!
Să răspundă cineva la telefon, vă rog!
Doamne, mă înnebunește! Javi, poți răspunde?
- Alo? - Julio Strassera? Tu ești?
Da, cine e?
Ești tatăl lui Javier și al Verónicăi?
- Cine e la telefon? - Tipul care o să te omoare.
- Știi ce? - Ce?
Mai întâi, ne ocupăm de fiul tău.
Dar o vom păstra pe fiică-ta, care e bucățică.
- Du-te dracu' de nemernic! - Ca să ne distrăm.
- De ce nu-mi spui asta în față? - Ai grijă, nenorocitule!
Nu vrei să te pui cu asta. Nu vrei să ajungi să regreți.
Bine, voi ține cont de asta. Mulțumesc.
- Cine era? - Un prieten.
Tată?
- Silvia! - Cine era?
De acum încolo, doar noi doi răspundem la telefon, bine?
Tipul cu amenințările din nou?
A sunat toată ziua. M-am săturat de el.
Se pare că n-are nimic mai bun de făcut.
Stai!
Ce e?
Nu știu.
- Hai să luăm metroul! - Bine.
Pa! Să ai o zi bună!
- Tată! - Da?
Ai grijă de tine!
Domnule Strassera, îmi cer scuze că întrerup.
Am fost numit șeful dvs. de securitate.
Nu am nevoie de pază.
Am auzit că dvs. și familia dvs. ați fost amenințați.
Nu voi accepta pază.
Înțeleg. Amenințările nu sunt importante.
Cei care fac rău nu dau avertismente.
- De aceea... - Uite, omule,
nu vreau nici serviciile, nici poliția în preajma mea sau a familiei mele.
Cu respect, m-am dus acasă la dvs. pentru a vă supraveghea soția și fiica.
Sunt responsabil și de paza lor.
- Cum te cheamă? - Furnică, domnule.
- Numele tău, ofițer. - Furnică, domnule.
Numele tău de familie este Furnica?
Da, numele meu de familie. Cu „ă”.
- El e Romero. - Încântat de cunoștință, domnule.
Scuză-mă, Furnică!
Ai cunoscut-o pe fiica mea.
Trebuie să vă avertizez.
- Fiica mea este o persoană retrasă. - Sunt conștient, domnule.
- De ce anume? - De siguranța familiei dvs.
Cum să vă spun?
- A trebuit să facem unele investigații. - Ce ai aflat?
Nimic care să vă îngrijoreze, domnule.
- Nimic? - Ei bine...
- Fără amenințări pentru siguranța dvs. - Spune-mi ce știi, te rog. Scuipă tot!
Domnul Padilla este căsătorit.
- Fiica mea știe? - Nu credem.
Sunt sigur că nu.
Nici doamna Padilla.
Am plecat.
Care-i treaba, Bruzzo?
Mulțumesc pentru vizită,
dar urmează să am cel mai important proces de la Nürnberg încoace,
deci, hai să nu pierdem timpul!
Am venit să ofer ajutor.
Da, m-am prins, Furnica Atomică. Mulțumesc.
Nu vorbesc de securitate.
Dacă am nevoie de alt gen de ajutor, te anunț.
Nu fi încăpățânat!
- Nu poți face asta singur. - Nu o voi face. Voi avea echipa mea.
Pot crea o echipă, nu?
Da, dar nu va fi ușor.
Nu mulți de la Curte văd cu ochi buni ce vom...
În primul rând, nu există „vom”.
Eu, eu o voi face. În al doilea rând, am oamenii mei.
- Deci... - Nu ai mult timp.
Nu o poți face singur. Mă refer și la prietenul tău dramaturg.
Prietenul meu dramaturg se pricepe la procese mai mult ca noi doi la un loc.
A fost avocat timp de 30 de ani.
Bruzzo, fac asta, dar o fac în felul meu.
Nu vei reuși la timp.
Ascultă-mă!
- Procurorul general va trimite pe cineva. - Nu!
O fac cu oamenii mei.
Vorbesc cu Telechea, Salvador și Sturla.
Sturla a spus „nu”?
Da, a spus „nu”. Nu vrea să fie băgat în asta.
E prea bătrân pentru chestii de genul ăsta.
- Bătrân? Cum așa? Câți ani are? - Are 78.
- Deja? - E bătrân.
- Telechea? - A refuzat.
A spus de ce?
Mi-a râs în față.
„Strassera vrea să bage armata în închisoare?
„De ce nu face și un meci de box cu Durán?”
Amuzant, Telechea ăsta! Idiotul!
- Lui Telechea nu-i plac complicațiile. - Nu.
- Și Salvador? - Nici nu l-am mai sunat.
A semnat o petiție împotriva procesului.
- Serios? Ce fascist! - A devenit unul pe nesimțite. Clasic.
- Carrizo? - Nu.
- A fost candidatul lui Manrique. - Nu.
Nu mai știi?
- Girardi? - Nu.
Nu, e un fascist. Copiii lui merg la școala militară.
- Serios? - Da.
Nu știam.
Bruni?
Super-fascist.
Héctor Alcides?
Poftim? A murit anul trecut.
Nu-mi spune! Nu știam. Ce păcat!
Ditamai atacul de cord.
Ar fi refuzat. Și el a fost super-fascist.
- Stai! - Ce e?
- Nu, tot fascist. - Cine?
Nu, e super-fascist.
Să mă ia naiba! Nu ai cu cine.
25 OCTOMBRIE 1984 - AUDIERI PRELIMINARE
Nebunul Strassera în carne și oase.
- Procuror național! - Ce mai faci, Basile?
Câștig și eu o pâine.
Ca și tine, bănuiesc.
Să spunem că sunt multe feluri de a-ți câștiga pâinea.
Dacă te referi la clientul meu,
am fost numit de instanță ca avocat din oficiu.
Nu pare să te deranjeze. S-ar spune că ai tras lozul cel mare.
Să mă deranjeze? Nu, deloc.
Ceea ce mă șochează, de fapt, este că tu aperi gherilele.
Nu apăr pe nimeni.
- Sunt procuror. Treaba mea e să acuz. - Bună dimineața, Basile!
Vrei să spui că-i acuzi pe cei ce ne-au apărat patria de gherile.
- Ne vedem. - Du-te și stai jos!
Nu durează mult.
La cinci fix.
Bună dimineața!
În picioare, dlor!
Declar deschise audierile preliminare în cazul 13/84,
privind urmărirea penală a următorilor ofițeri din Forțele Armate.
General-locotenent Jorge Rafael Videla...
Scuză-mă, tinere!
- Cine ești tu? - Luis Moreno Ocampo.
- El Mono Campo? - Luis Moreno Ocampo.
- Sunt aici, la dispoziția dumneavoastră. - Nu m-a informat nimeni.
Sunt procurorul-adjunct.
- Ce? - Sunt procurorul-adjunct, domnule.
Lăsați să intre inculpații!
Bună dimineața!
Spuneți-vă numele, vă rog!
Jorge Rafael Videla și, vreau să adaug,
general-locotenent în armata argentiniană.
Domnilor judecători,
cu tot respectul cuvenit,
nu recunosc legitimitatea acestei instanțe.
Apărarea reafirmă că presupusele crime corespund jurisdicției militare
și, ca atare, ar trebui să fie judecate de un tribunal militar.
Tribunalul militar și-a ratat șansa.
Știți prea bine că această instanță are autoritatea să investigheze aceste crime.
Spuneți-vă numele complet!
Orlando Ramón Agosti. Nu recunosc legitimitatea acestei instanțe.
- Numele complet, vă rog. - Roberto Eduardo Viola
și nu recunosc legitimitatea acestei instanțe.
Omar Domingo Rubens Graffigna.
Nu recunosc...
- Jorge Isaac Anaya. - Basilio Arturo Lami Dozo.
- Amiral Armando Lambruschini. - Leopoldo Fortunato Galtieri.
Amiral Emilio Eduardo Massera.
Nu recunosc legitimitatea acestei instanțe.
Spune-mi!
Videla e mult mai scund decât credeam. O piticanie.
Cu pălărie și cizme arată mai înalt.
- Cine e tipul ăsta? - Ajutorul pe care îl așteptam.
Spune-mi, Luis María Campos!
Cum ne vei ajuta? La câte procese ai participat?
Moreno Ocampo.
La niciunul.
Câte urmăriri penale?
- Niciuna. - Pentru Dumnezeu!
Cu ce te ocupi, atunci?
Lucrez la procuratură. Sunt profesor la universitate.
- Și trăiești din asta, Molina Campos? - Moreno. Mai mult sau mai puțin.
Te ajută maică-ta?
Mama urăște faptul că voi lucra pentru acest proces.
- De ce o faci, atunci? - Poate tocmai de aceea!
- Chiar vreți să știți de ce eu? - Sigur.
Familia mea are mulți militari. Unchiul meu e colonel.
Asta nu te ajută.
Mama merge la biserică în fiecare duminică cu Videla.
Pentru ea, el a făcut ceea ce trebuia.
- Nu vreau să mai aud nicio vorbă! - Să mergem!
Domnule...
Domnule!
Domnule, lăsați-mă să termin, vă rog!
Gândiți-vă un pic! Guvernul acesta abia-și intră în drepturi.
Un guvern slab, cu armata care-i suflă-n ceafă.
- Da. - Au luat decizia periculoasă,
dar corectă să-i aducă în fața justiției.
De aceea cred că este o idee bună să aveți avocați tineri,
în loc de avocați dedicați cauzei drepturilor omului,
care ar putea fi discreditați drept comuniști.
Nu numai de militari, ci și de clasa de mijloc,
care trebuie convinsă, pentru ca procesul să aibă legitimitatea necesară,
luând în considerare tendința clasei de mijloc
de a justifica orice puci.
Calul troian.
Înțelegeți?
Avem cinci luni ca să aducem dovezi de necombătut
împotriva a nouă comandanți.
Cu privire la omucideri, privare ilegală de libertate,
tortură și furt calificat.
- Avem nevoie de o echipă imediat. - Exact, Molina Campos.
Moreno Ocampo.
Nu putem avea încredere în poliție.
Aproximativ 90% din personalul judiciar nu doresc să se implice în proces.
Mai degrabă 99%.
- Trebuie să căutăm în altă parte. - Unde? La Facultatea de Drept?
Nu exact, dar pe aproape.
În procuratură există puști care sunt dispuși să lucreze cu noi.
- Puști? - Da. În fiecare tribunal.
Avem nevoie de oameni mai tineri cu mai puțină experiență.
Mai puțină decât tine?
- Dacă cei experimentați nu fac față... - Atunci îi aducem pe neexperimentați.
Bine.
Începi să-mi placi, Moreno Ocampo!
- Am spus corect? - Da.
Numele complet?
- Lucas Palacios. - Judith König.
Federico Corrales.
Ocupația?
Sarcini administrative la procuratura națională.
- Profesia? - Sunt avocat.
Momentan sunt șomer.
- Ce ai făcut înainte? - Am fost în armată.
- Ce armă? - La Marină.
La ESMA, Facultatea de Mecanică.
Haide, Fede!
- Glumești! - Da. Lucrez la procuratură.
Pentru cine ai votat la ultimele alegeri?
Ar trebui să spun Alfonsín? Sau adevărul?
Nu am votat.
- Nu ai făcut-o? De ce? - Aveam 17 ani.
Ce părere ai despre Balbín?
Nicio părere. A fost un politician important.
Preferințe politice, Eduardo?
Acum? Nu. Niciuna, zero.
- Ce părere ai despre Perón? - A fost un politician important.
Ce spui despre Winston Churchill?
- Poftim? - Napoleon Bonaparte?
Iisus Hristos?
Trebuie să răspund?
Poți numi cinci membri ai actualului cabinet?
Da. Avem pe... Grispun.
- Grinspun. - Așa!
- Pentru cine ai votat? - Peronism.
- De ce? - Sunt peronist.
Nu mai spune! De ce?
Este singura mișcare care a ținut piept tuturor dictaturilor din 1955
și va lupta întotdeauna pentru justiție socială.
Bine. Mulțumesc.
- Mulțumesc. - Tu ai întrebat.
Dar nu ca să repeți același căcat pe care îl aud de la tine acasă.
Nu fi agresiv, tată!
Uite așa mă scoți din minți, Marco!
De ce vrei să lucrezi cu noi?
Am un unchi care a fost răpit șase luni și abia a reușit să supraviețuiască.
Lucrez la recepție la Sala de Judecată nr. 14.
Nimănui de acolo nu-i pasă de ce veți face.
Mie îmi pasă.
Am doi copii, o ipotecă și am auzit că plătiți ore suplimentare aici.
Vom moșteni această țară, iar acest lucru nu se poate repeta.
Plătiți ore suplimentare, nu?
Mă vreți aici sau nu? Sunt bine unde sunt.
- Nu-mi place compania anti-peroniștilor. - Bine ai venit, Maco!
Tatăl tău te-a lăudat foarte mult.
Sunt Luis Moreno Ocampo, procuror-adjunct.
Procuror-adjunct? Există așa ceva?
Poți numi patru invitați la emisiunea Badía de săptămâna trecută?
- Da, a cântat Los Abuelos. - Los Abuelos?
Los Abuelos de la Nada. A fost grozav!
- Nu ați auzit de ei? - Nu.
Cântă o melodie!
- Acum? - Da.
FEBRUARIE
Bine, prima problemă. Timpul.
Trebuie să facem cel mai important proces din istoria noastră
în mai puțin timp decât e nevoie pentru a judeca un hoț de găini.
Suntem aici acum.
Totul trebuie să fie gata până în această zi.
FEBRUARIE 1985
Avem doar acele zile.
Ce ar trebui să facem?
Facem ca prizonierii.
Bine. A doua problemă.
Trebuie să dovedim că a fost un plan sistematic.
Adică, toți știau ce se întâmplă și cum se întâmplă.
Și a fost în toată țara,
în timpul administrațiilor tuturor comandanților.
Ei sunt responsabili.
Nu putem lucra cu poliția, pentru că și ei au fost implicați.
O altă problemă.
Instanțele nu vor dezvălui informații. Când o vor face, va fi prea târziu.
- Nu uitați... - Mai puțin decât hoțul.
- Da, tipule amuzant. - Să ne organizăm!
În primul rând, să fixăm centrele secrete de detenție pe hartă.
- La Perla se afla în Córdoba. - Ce altceva?
- ESMA. - Da, ESMA.
- ESMA, forțele navale. - Ce altceva?
- El Vesubio. - Ce altceva?
- Campo de Mayo. - Ce crezi?
- Cât timp a mai rămas? - Patru luni și două săptămâni.
Este o glumă?
E imposibil. Mai bine te retragi.
Asta iese din discuție.
Ce altceva îți vine-n minte?
Vorbește cu María Eugenia.
Ea conduce arhivele Comisiei. Știe cum merg lucrurile pe acolo.
Te va ajuta.
Procurorul ne-a spus să revizuim toate cazurile.
- Toate? Știți câte sunt? - Nu.
- Va trebui să alegeți. - Dă-ni-le unele după altele, nu te opri!
Ați făcut o selectare prealabilă?
Watts, Meijide, Dalego, Avellaneda, Valenzi...
Le vom citi pe toate.
Pe toate?
- Asistenții procurorului Strassera? - Da.
Vă vom pune la dispoziție toate informațiile necesare.
MAMELE DIN PLAZA DE MAYO
Să sperăm că procurorul se va purta mai bine decât în dictatură.
Dar în timpul dictaturii, el nu a făcut...
Nimic. Nu a făcut nimic.
„«Mamă, spune-i că tata a fugit, te rog!» a zis el.
„A fost ultima dată când i-am auzit vocea.
„Apoi l-au luat.”
DECEMBRIE
Responsabilitatea conducerii revine juntelor.
Ele erau la comandă atunci, partea asta e clară.
- Dar e cel mai greu de dovedit. - De ce să fie greu?
Răpirile, torturările și omorurile au fost sau pot fi dovedite.
Cum putem demonstra că știau?
- Nu aveau cum să nu știe. - Vor spune că nu au știut.
„Au fost acțiuni excesive ale subordonaților.
„Nu pot veghea asupra fiecăruia dintre ei în miezul războiului.”
- Dar 30.000 de acțiuni excesive? - Da, are dreptate.
Pot spune: „Nu am omorât pe nimeni. Nu am torturat pe nimeni.
- „Nu am ordonat dispariții.” - „Nu pot folosi pistol de asomare.”
Avem nevoie de martori care i-au văzut la centre.
Și ce facem dacă nu i-a văzut nimeni? Ăsta era și planul, nu?
Să nu fie legați de omoruri și dispariții.
- Trebuie să-i fi văzut cineva. - Nu.
Să ne concentrăm asupra planului.
Să demonstrăm că au făcut același lucru în toată țara.
Au răpit oamenii de pretutindeni.
I-au ținut ostatici în centre secrete de detenție.
I-au torturat în timpul interogatoriilor.
Au dispărut oameni în toată țara.
Copii, dacă putem dovedi asta, putem dovedi c-a fost un demers coordonat.
- De asta avem nevoie. - Deci,
luăm cazurile și le organizăm
după categorie, an, centru de detenție...
- În funcție de regiune. - De regiune?
- Vom călători? - Da.
Unde ai vrea să mergi?
Mulțumesc.
- Ne așteaptă. - Ai văzut muntele?
Știam eu! Orașul ăsta e plin de fasciști.
Îl știi pe tipul ăsta?
- Două străzi în direcția aia. - Pe acolo! Vino!
Ești sigură?
O iau pe acolo. Ne vedem mai târziu.
Bună!
Bună, scuzați-mă! Bună ziua!
Îl caut pe Juan Pablo Noriega...
Nimic aici.
Bine, mulțumesc.
Întrebați-l pe tipul ăla!
Scuzați-mă, domnule?
Nu putem lucra aici.
- Fasciști, ți-am spus. - Ce ne rămâne de făcut?
Adună-i pe toți, mergem în altă parte.
Ce ar trebui să facem?
Ține asta!
PROCURORII VIZITEAZĂ PROVINCIA
Poate fi un demers important, deoarece ar putea aduce...
instrumente pentru a aduce mai multe cazuri.
Aceste persoane vin din partea acuzării.
Îi căutăm pe cei care au informații
despre crimele comise în timpul dictaturii militare
pentru procesul condus de procurorul Strassera în Buenos Aires.
Orice informații, nume sau date...
Poliția, deschideți ușa! Deschideți ușa!
...adresați-vă Ministerului de Justiție, Str. Mitre 2800 sau sunați la 524096...
Trei persoane m-au luat pe sus din celulă. Eram legată la ochi.
M-au dezbrăcat complet. Mi-au făcut ceea ce ei numesc „submarinul”.
Îți îndeasă capul într-o găleată plină cu apă, până când nu mai reziști.
Au întrebat lucruri absurde.
„Ce este comunismul?” Habar n-aveam.
Apoi, m-au întrebat dacă știu unde locuiește Filmenich
sau alte nume de care n-auzisem. Asta i-a înfuriat.
...lanțuri în jurul gleznelor și primeai număr.
X-96.
Din acel moment, nu am mai fost Mario Valle.
- Eram legat la ochi. M-au lovit c-o armă. - Au deschis portbagajul...
- ...cu electroșocuri. - Am început să vomit.
Nu puteam bea apă. Eram încărcat de electricitate.
Știi dacă vecinii tăi i-au văzut pe cei care te-au luat?
De unde știai că erau din armată?
Bună, draga mea! Ce se întâmplă?
- Te așteptam. - Văd.
S-a întâmplat ceva?
Stai jos, te rog!
Sigur.
- Abel și eu am terminat-o. - Cine?
Tată!
Îmi pare rău, nu-mi place acest tip. Nu știu dacă știi...
- Este căsătorit. - Da.
Nu sunt proastă, tată!
Am știut tot timpul că e.
Și nu a întrebat niciodată despre tine.
Nu cred că știe despre munca ta.
Nu mă spiona, bine?
Și nu-l trimite pe Javier!
- Îl sperii. - Bine.
Ai lucruri mai importante cu care să-ți bați capul.
Îmi pare rău.
DECEMBRIE - IANUARIE
15 FEBRUARIE DEPUNEREA PROBELOR
Quilmes, Avellaneda.
FEBRUARIE
Unde?
Pe al treilea raft.
Unu, doi...
- Este în regulă? - ESMA se află pe acel raft.
A văzut cineva...
Iată trei de la ESMA.
- Domnule procuror! - Da?
Iată și dovezile!
Sunt 16 volume, 4.000 de pagini, 709 de cazuri și peste 800 de martori.
Grozav lucrat! Felicitări!
- Depuneți-le! - Poftim?
Veniți cu noi.
- Haideți! - Unde?
- Să le depunem. - Haideți!
Să le depunem singuri? Nu! Împreună.
Da, veniți cu noi!
Ce se întâmplă?
Procurorul Strassera, liderul cazului.
- Plăcerea mea. - E o plăcere!
Felicitări, omule!
Unde i-ai găsit? La Cercetași?
Îți sugerez să fii mai atent la cât de concludente sunt probele,
decât la cât de tânără e echipa mea.
Ține minte vorbele mele!
Știu ce spun.
Succes!
Mergem?
Totul.
Domnule!
Uite-l!
Domnule, vă rog!
O întrebare, domnule!
Cantitatea de dovezi va fi suficientă?
Cantitatea și calitatea dovezilor sunt copleșitoare.
Permiteți-mi să vă spun, am reușit acest lucru într-un timp record.
Grație acestor tineri și colegului meu, dl Moreno Ocampo.
- Ați fost amenințat? - Prefer să ignor asta.
Vă rog să mă scuzați!
Domnule, scuzați-mă!
Este adevărat că ați fost amenințat?
MARELE PROCES
CINE ESTE STRASSERA
COPIII LUI STRASSERA
SECUNDUL LUI STRASSERA
- Bună, ce mai faci? - Bună seara.
Scuze!
- Drăguț articolul din revistă! - Mulțumesc.
Eram ironică.
- Nu ți-a plăcut? - Nu.
Toată lumea de acolo de sus l-a citit.
- Și asta e rău? - Groaznic.
- Să plec? - Nici să nu te gândești!
E vorba de străunchii tăi.
Asta ne mai trebuie, să fii un mototol!
Hai să bem ceva!
- Șampanie? - Da.
Tipul ăla te-a recunoscut.
Încă unul.
Slavă Domnului că unchiul tău nu te-a văzut încă!
- Unde este? - Nu-ți voi spune.
Este adevărat? Mult?
Nu te uita!
- Nu te uita! - I-ai spus că nu este împotriva lui, nu?
- Nu. - De ce?
Nu crede că este împotriva lui.
Crede că este împotriva lui, a familiei și a patriei.
Perla?
- Colonele! - Tu ești.
Ce mai faci? Nu te-am văzut de secole!
- Și soția? - Călătorește.
- Din nou? - Da.
- Unde? - Milano.
Mulțumesc.
Unchiule!
Îmi cer scuze că te întrerup! Putem vorbi o clipă?
Sunt general-maior Ocampo pentru tine.
Îmi pare rău, generale!
- Putem vorbi? - O întrebare, dle avocat.
Crezi că vei câștiga acel proces?
Nu știu.
Dvs. credeți că armata a făcut ce trebuia?
- Era război, dle avocat. - Al statului împotriva societății?
Împotriva grupurilor armate care amenințau...
Persoanele acelea ar fi trebuit judecate pentru presupusele lor crime.
Nu răpite, torturate, ucise sau făcute dispărute.
Ei, ce se întâmplă aici?
Ce am stabilit? Nu discutăm politică în familie.
- Luis, vino cu mine! - Mă scuzați!
Toată lumea de aici trebuie să știe...
Totul în regulă, domnule?
Da. Sunt bine.
Vreți să vă lăsăm undeva?
Nu.
Nu, mulțumesc.
22 APRILIE 1985 ÎNCEPUTUL AUDIERILOR PUBLICE
Biroul de Afaceri Externe spune că Clyde Snow sosește mâine.
Va fi protejat. Ambasada colaborează.
Da.
- Vom fi bine. - Da.
- Bine. - Da.
Ascultă-mă! Să nu forțăm lucrurile.
- Este prima săptămână, bine? - Da, da.
- Vei spune doar „da”? - Nu.
- Loza, un minut! - Strassera!
Domnule!
- Scuzați-mă! - Da, spune-mi!
Bărbatul acela e cu dvs.?
Nu.
Nu poate fi aici. Mergeți să verificați cine este!
Bine.
- Domnule, vă rog! - Îmi cer scuze, tocmai plecam.
Deci? Îl lăsați pur și simplu să plece?
Stai liniștit, tinere! Totul e sub control.
- Nu, n-am... - Amânăm...
- Nu, nu vreau să schimb nimic. - Julio!
- O secundă. Ce este?
Era un om acolo.
- Putea fi cârtiță. - Ce te face să crezi?
E a doua oară când îl văd.
Poate cineva să răspundă? Sună de cinci minute.
- Vă rog! - Răspundeți, vă rog!
Alo?
Cu tot respectul cuvenit, vă asigur că nu e nicio bombă.
Cum poți garanta asta?
Este evident. Este o operațiune de terorizare a societății.
Este o insultă, onorată instanță!
Datoria acestei curți este de a desfășura un proces sigur
pentru inculpați și martori.
Un proces sigur? E cumva o glumă?
Martorii și noi am fost amenințați timp de șase luni!
Apărarea susține că siguranța inculpaților nu poate fi garantată.
Onorată instanță, e doar o manevră a inculpaților.
Este evident.
Tot ce cerem este să amânăm începerea procesului.
Pe termen nedefinit.
- Până când condițiile sunt corecte. - Nedefinit.
Este prima zi!
Nu puteți amâna în prima zi!
Dacă amânați astăzi, dacă nu e proces, nu se va mai întâmpla niciodată!
N-o să le trebuiască decât o amenințare cu bombă pe zi.
Strassera, poți să taci?
Vom continua.
- Poftim? - Da.
Vom proceda ca de obicei.
Această instanță garantează siguranța procesului.
Procesul se întâmplă și începe astăzi.
- Cum rămâne cu bomba? - Să explodeze!
- Vă dați seama că această decizie... - Sunt foarte conștient.
L-ați auzit. Este foarte conștient.
Încă un lucru.
Femeile nu pot purta baticuri.
Sunt mamele din Plaza de Mayo.
Emblemele politice nu sunt permise. De nicio culoare, tip sau ideologie.
- Instanța e pe deplin conștientă... - Altceva?
Nu, onorată instanță.
- Dle secretar, pregătiți audierea! - Da, domnule.
Dacă este posibil.
Mă scuzați că vă deranjez!
Nu trebuie să explic importanța procesului, mai ales în fața dvs.
Există un dement care încearcă să-l oprească...
dacă nu vă dați jos baticurile.
Este o decizie dificilă, știu.
Nu suntem în măsură să vă impunem,
decizia vă aparține.
Îmi pare rău.
- Vă rog să mă iertați! - Da.
- Ce ar trebui să facem? - Hai să o facem!
Nu vă faceți griji!
Declar procedurile deschise
pentru procesul din cazul 13/1984,
vizând următorii ofițeri ai Forțelor Armate.
General locotenent Jorge Rafael Videla, amiral Emilio Eduardo Massera,
general de brigadă Orlando Ramón Agosti, general-locotenent Roberto...
- Ești bine? - Da.
Nu-ți fie frică! Nu există, de fapt, nicio bombă.
- Știu. - Bine.
General-locotenent Leopoldo Fortunato Galtieri,
amiral Jorge Isaac Anaya,
general de brigadă Arturo Basilio Ignacio Lami Dozo.
Îl chemăm acum la bară pe dl Ítalo Argentino Lúder.
Domnule Lúder, mărturia dvs. va fi făcută sub jurământ.
Jurați să spuneți adevărul, întregul adevăr și doar adevărul?
Jur!
Puteți lua loc.
Domnule Lúder, în perioada în care ați fost președinte
al puterii executive,
au fost eliberate următoarele decrete: 2770, 2771...
- Tipul despre care ți-am spus este acolo. - Și 2772.
Întrebarea este următoarea:
care au fost argumentele care au condus la aceste decrete?
În februarie, 1975...
...pentru intervenția armatei argentiniene
în lupta împotriva subversiunii.
Am extins intervenția Forțelor Armate la nivelul întregii țări.
Ar trebui să subliniem că ordinul de anihilare a fost emis
în timpul guvernării democratice a lui Maria Estela Martínez de Perón,
solicitând ajutorul Forțelor Armate,
de vreme ce eram în pragul unui război civil.
- Corect, domnule? - Nu am spus „război civil”.
Cum l-ați defini, atunci?
Nu am pomenit un război.
Dar este clar că a existat un dușman care periclita securitatea națională.
- Corect? Tocmai ați spus asta, dle Lúder. - Da, este adevărat.
Lăsați martorul să explice cum înțelege
acest cuvânt atât de important pentru apărare, „anihilare”.
Presupune obținerea de informații cu orice preț?
Torturarea, răpirea
și eliminarea fizică a unui individ neajutorat?
Veți răspunde.
În niciun caz nu înseamnă o anihilare fizică.
Decretele nu implică în niciun fel represiunea în afara legii.
Martorul recunoaște că inamicul a existat și a trebuit să fie anihilat.
Aceasta este o imagine a unui craniu cu o gaură în zona frontală,
unde puteți vedea o gaură circulară care corespunde găurii
făcute de un glonț care a pătruns prin partea frontală.
O imagine a unui craniu cu o gaură în zona frontală.
O gaură circulară care corespunde glonțului care a pătruns în cap.
Și, din mărimea și forma acesteia, chiar dacă oasele erau în pământ,
putem ști că persoana a fost executată de la câțiva metri distanță.
PROCESUL JUNTELOR - MARTORI INTERNAȚIONALI
Printre emisarii străini, Antoine Sanguinetti a declarat
că, în timpul vizitei sale în țara noastră, în 1978...
25 APRILIE
...a adunat numeroase plângeri din partea familiilor...
...și a organizațiilor internaționale cu privire la presupusele dispariții?
Luis!
26 APRILIE
Plângerile prezentate de ONU și Amnesty International.
...nici de către organizațiile pentru drepturile omului, OAS sau ONU,
împotriva guvernului...
Onorată instanță, acuzarea
are numeroasele rapoarte și plângeri care au fost primite
și care sunt o dovadă clară că martorul comite sperjur.
Domnule Strassera, așteptați-vă rândul, vă rog!
Continuați, dle viceamiral!
Nu știu nimic despre ce ați menționat.
Așa cum spuneam,
acestea erau întrebări generale despre situația politică a Argentinei.
Deci?
Ce?
- Cum ne descurcăm? - Aș spune că ne descurcăm bine.
Ce îndoieli ai?
Nu am spus nimic. Am spus că stăm bine.
La ce te gândești?
- La nimic. - La nimic bun, vrei să spui.
Ce vrei să spun, Julio?
- De ce nu ne descurcăm bine? - Nu am spus asta.
Dar crezi asta.
- Ne descurcăm bine. - Dar?
Am vorbit cu mama mea.
- Ce a spus? - Nimic.
- Nimic. Ca de obicei. - Ce spune de obicei?
Ca de obicei, Julio.
Ea crede că experții străini sunt ca subversivii.
- Campania anti-Argentina. - Luis!
Nu putem s-o luăm pe mama ta ca etalon.
A mers la biserică cu Videla.
- Nu o vom convinge niciodată. - Nu, corect.
Dacă misiunea noastră e să o convingem, am încurcat-o. N-o să ne iasă niciodată.
- Niciodată. - Crezi că putem?
Nu putem.
Nu vom convinge niciodată oameni ca mama ta.
- Niciodată. - Bine, Julio. Bine. Ai dreptate.
Ești atât de încăpățânat, că nu mă pot contrazice cu tine.
- Julio! - Ce e?
- Am nevoie de tine. - Pentru?
Mărturia de mâine.
- Acum? - Da.
Bine.
Există o sală de așteptare.
29 APRILIE
- Pot s-o țin cu mine? - Nu. Doar martori.
- Trebuie să rămâneți până la depoziție. - În izolare?
Nu puteți vorbi cu nimeni.
Deci singură?
Instanța a stabilit că nu puteți vedea pe nimeni.
- Aici. - O să-mi acoperiți și fața?
Este pentru siguranța dvs.
Sigur, mulțumesc. Primesc amenințări de o lună.
- Și echipa dvs. de pază? - A venit un tip într-o zi, apoi gata.
Cel mai bine e să vă țineți departe de poliție.
- Și ea? - Ea rămâne cu mine.
Toată ziua. Nu vă faceți griji!
Instanța o cheamă pe Adriana Calvo de Laborde.
Doamnă, prezenta instanță vă primește mărturia în procesul
împotriva comandanților juntelor militare
în așa-numitul „proces de reorganizare națională”.
Mărturia dvs...
Pe 4 februarie 1977, am fost răpită din propria mea casă.
M-au băgat într-o mașină.
În timp ce mașina vira la colțul străzii,
mi-au pus un pulover peste cap, m-au aruncat pe podeaua mașinii
și m-au călcat în picioare.
Apoi, au început să amenințe că mă omoară.
M-au scos afară, au tras puloverul,
m-au legat strâns la ochi și mi-au încătușat mâinile la spate.
La acea vreme, eram însărcinată în șase luni și jumătate,
deci sarcina era destul de avansată.
M-au torturat, în ciuda stării mele.
M-au ținut închisă luni întregi.
Torturile au fost sistematice, constante, de tot felul...
Instanța o cheamă pe dna María Kubik.
Bună seara, Juan Carlos!
În a șaptea zi a procesului împotriva foștilor comandanți,
ședința a fost deschisă cu mărturia sfâșietoare a lui Kubik,
mama dispărutei María Cristina Lefteroff.
Jurați să spuneți adevărul, întregul adevăr și doar adevărul?
Jur!
María Cristina Lefteroff a fost răpită și dusă la brigada Quilmes.
Câteva ore mai târziu, mama, dorind să-și găsească fiica,
a fost, de asemenea, răpită și dusă într-un centru secret de detenție.
Și frații mei aveau 13, 11,10 și cel mai mic, 8 ani.
Am fost nevoiți să coborâm din avion și am fost duși prin aeroport
la un vehicul, unde ne-au acoperit fețele.
9 MAI
Ni s-a spus că mama noastră va fi trimisă la Tucumán.
E încă dispărută.
Ați aflat ce s-a întâmplat cu fiul dvs.?
Am plecat hotărâtă să fac orice, să merg la Campo de Mayo, oriunde.
Iar o prietenă mi-a spus: „Iris, nu-l mai căuta, l-au omorât.”
Într-un hol, împreună cu alte persoane,
inclusiv soția mea, care a fost torturată în fața mea
și i-am putut auzi urletele de durere.
Nimeni nu știa nimic. „De ce o iau? Unde o duc?”
Este cazul cuiva pe care nu-l știam. Cineva care a fost torturat zile întregi.
Banda l-a torturat zi și noapte, fără milă,
cu toate metodele pe care le-am explicat și multe altele.
Când banda a plecat, onorată instanță, gardienii au pornit focul pentru grătar.
Au început să bea vin și să se îmbete.
Unul a avut ideea de a tortura un prizonier, au luat-o de la capăt.
De data aceasta, nu-i mai interesa o informație anume, onorată instanță.
Singurul scop al acestei torturi, care a durat ore în șir...
a fost ca acest prizonier să spună:
„Îmi place s-o iau în gură și mama e o târfă.”
L-au torturat ore în șir pentru a-l face să spună asta.
Și nu a spus-o, onorată instanță.
Nu a spus-o.
Îmi pare rău că am spus-o, dar cred că este important,
pentru că s-a vorbit de acțiuni excesive
și se presupune că, pentru inculpați, acestea sunt acțiunile excesive.
Restul e-n regulă. Doar tortură normală, cu sânge rece și plină de cruzime.
Vă rugăm să descrieți fapte fără judecăți.
Acesta e un fapt, onorată instanță.
Odată am rugat un gardian care părea mai omenos să mă lase să vorbesc cu ea.
Mă ia, mă lasă în celula Claudiei,
îmi scot legătura de la ochi...
Claudia spune: „Pablo, mulțumesc pentru puterea pe care mi-o dai.”
20 MAI
Îi spusesem că, atunci când scăpam de acolo, aveam să începem o relație.
Ca iubiți, dacă vreți.
Apoi, la un moment dat, mi-a spus:
„Nu mă atinge, pentru că am fost violată.
„Când mă torturau, m-au întors
„și m-au violat, din față și din spate.”
Instanța o cheamă pe Alejandra Naftal.
Am fost dusă într-un alt loc, iar fetele știau că am fost violată.
Mi-au spus că și ele fuseseră violate în mod repetat.
Nu a fost greu pentru unii oameni de acolo
să profite de noi, femeile, în acest mod brutal.
Cu intenția de a distruge psihologic persoana.
În prima zi când m-au torturat, în ziua în care am fost răpit,
și asta m-a făcut să mă simt oribil,
o femeie care turna mate în timp ce eram torturat, de parcă era ceva obișnuit.
21 IUNIE
Vom raporta acest lucru și vă escortăm la un hotel nou.
Mă întorc, domnule.
Suntem urmăriți de luni întregi.
- Mărturia dvs. e foarte importantă. - Nu voi depune mărturie.
Zelaya, hai să ne așezăm!
Liniștește-te!
Trebuie să depui mărturie.
Oamenii trebuie să știe.
Sau vei pierde șansa
ca țara să audă ce au făcut acei criminali...
„Acei criminali”?
Unul dintre torționari lucrează pentru primar.
Doctorul care a verificat dacă pot face față mai multor șocuri
este medic-șef la un spital.
Trebuie să trăiesc printre ei.
Ce fac aici?
Zelaya, putem cere pază. Te putem proteja.
Nu, nu putem.
Acesta este adevărul.
Cât timp tipii ăștia sunt liberi, nu putem proteja pe nimeni.
Trist, dar adevărat.
Ultimele știri arată că, în urma solicitării martorilor,
procuratura a încetat să facă publică lista zilnică a martorilor.
Acest lucru vine în urma repetatelor amenințări
suferite de martorii care fac declarații în fiecare zi.
17 IULIE
Alo?
Un membru al Comandamentului Tricolor a spus cuiva din acuzare
că în mai puțin de 48 de ore...
- Cine? - ...procurorul va muri.
PROCURORUL E AMENINȚAT
Și noi am fost amenințați.
Procuratura ar trebui să depună un raport oficial
- ...sau să ofere mai multe detalii... - Detalii?
Judith, vino, te rog!
Poți să ne spui mai multe despre apelul primit mai devreme?
A sunat înainte de prânz, spunând că face parte din Comandamentul Tricolor.
Nu există un astfel de comandament. Puteți da mai multe detalii?
Un nume? Trăsături?
Desigur, din moment ce a fost un apel anonim,
nu pot oferi niciun nume sau trăsături fizice.
Cum era vocea?
Era o voce ciudată și aspră. Un pic ridicolă.
- Ca vocea unui fascist. - A unui fascist? Ce vrei să spui?
Ca a dvs., dle avocat.
- Este o lipsă totală de respect! - Destul!
Să încheiem această pauză și să reluăm audierile.
Fie armata...
...strategia agresivă a inculpatului s-a manifestat în repetate rânduri.
...pentru ca martorul să spună că a avut...
20 IULIE
OPRIȚI CĂCATUL ĂSTA!
Bomba a obligat forțele de ordine să dubleze securitatea în proces,
în urma amenințărilor repetate la adresa lui Alfonsín și a procurorului Strassera.
Când m-au eliberat, odată cu frații mei, ne-au spus să nu ne descoperim ochii,
că ne vor urmări.
Am petrecut 15 minute stând așa pe stradă.
Frații mei plângeau, voiau să ajungă la mama.
Am văzut un restaurant peste drum.
Era plin.
Oamenii se uitau.
Nimeni nu ne-a ajutat.
Cum poate cineva să creadă că un grup de copii
ar putea fi periculos?
Am intrat în travaliu pe 15 aprilie.
Eram la al treilea copil, știam că va fi rapid.
A venit o patrulă, m-au luat și am părăsit Secția 5.
Eram legată la ochi și zăceam întinsă în mașină.
Cu mâinile legate la spate.
M-au insultat.
Le-am spus că vine copilul,
le-am spus să oprească, că nu sunt la primul și a venit momentul.
Nu au făcut nimic.
Șoferul și celălalt tip au continuat să râdă.
Mi-au spus că nu contează, pentru că...
aveau să ne omoare, pe mine și pe copil.
Că n-ar trebui să-mi pese.
Nu știu cum am reușit să-mi scot lenjeria,
pentru a împinge copilul afară. Nu-mi amintesc.
Am țipat:
„Vine, nu-l pot ține. Oprește!”
Și, într-adevăr, s-a născut fetița mea.
Au oprit pe marginea drumului.
Copilul meu era sănătos. Era foarte mică.
A căzut de pe scaun, atârna de cordonul ombilical, pe podea.
I-am implorat să mi-o dea, să o țin în brațe, dar nu au făcut-o.
Au legat cordonul și au continuat să conducă.
Trei minute mai târziu, copilul meu plângea.
Eram încă legată și cu ochii acoperiți. Nu voiau să mi-o dea.
Am ajuns la un alt loc, o clădire mare cu lespezi de marmură.
Mi-au pus copilul pe o lespede. Îi era frig, era murdară și plângea.
M-au dus înăuntru, mi-au dat o găleată
și m-au făcut să spăl podeaua și să curăț toate lespezile.
A trebuit să fac asta goală, în fața ofițerului.
În fața gardienilor, care râdeau.
Abia după aceea m-au lăsat să-mi țin copilul.
În noaptea de dinaintea eliberării,
Claudia a spus un lucru pe care nu-l voi uita niciodată.
În fiecare zi de 31 decembrie,
în ajunul Anului Nou,
să ridic un pahar pentru ea și pentru toți ceilalți.
Pentru că era deja moartă.
Doriți să adăugați altceva?
Onorată instanță, tot ce vreau să știu
e dacă fiica mea este moartă sau vie.
Din păcate, această instanță nu vă poate oferi un răspuns.
O lună mai târziu, am fost eliberată.
Ne-am pierdut locurile de muncă, ne-am pierdut casa,
ne-am pierdut prietenii,
am pierdut totul. A trebuit să fugim din țară.
Au reușit să mă terorizeze, onorată instanță.
Din fericire, nu au terorizat pe toată lumea.
Au fost rude,
mame și bunici care i-au înfruntat.
Și eu sunt aici astăzi, cerând dreptate, mulțumită lor.
Nu am nimic altceva de adăugat.
Dle procuror, aveți întrebări?
Nu am întrebări, onorată instanță.
Apărarea are întrebări?
Nu am întrebări.
Depoziția dvs. s-a încheiat. Mulțumesc!
Am plecat deja.
Alo?
Da, vă fac legătura.
Trebuie să fie acolo.
- Luis! - Uite!
- E mama ta. - Mulțumesc.
Să vedem.
Alo?
Sunt bine, mamă. Mulțumesc. Am avut o audiere bună astăzi.
Ai auzit-o la radio?
Bineînțeles că știam, nu știam că asculți.
Într-adevăr?
Ce crezi?
Adriana Calvo de Laborde.
A spus adevărul?
Bineînțeles că da.
Cum poate cineva să fie atât de crud?
Să fie atât de crud cu o femeie însărcinată?
Să nu-i pese nici măcar de un bebeluș.
Înfiorător, sincer. Înfiorător!
Nu mi-am închipuit că aș putea ajunge să ascult ceva... atât de înfiorător.
Nici eu.
Știu că am spus lucruri urâte și că ne certăm foarte mult.
Nu este ușor pentru mine
să-l văd pe fiul meu făcând ceva cu care nu sunt de acord deloc.
- Ei bine... - A fost mereu modul meu de gândire.
Din cauza educației mele, a religiei, a oamenilor pe care îi cunosc...
Întotdeauna am respectat armata, dar acum...
Acum cred că ai dreptate.
- Crezi că am dreptate? - Da, Luis, ai dreptate.
Videla ar trebui să meargă la închisoare.
- Luis! - Da, mamă.
Ar trebui să meargă la închisoare.
Nu știu câți oameni aud procesul.
Da, toată lumea ar trebui să-l asculte.
Da, lucrăm acum.
Pregătim audierea de mâine.
Este clar că forțele sunt interconectate.
Cazul Bettini. Toate crimele într-o singură familie.
Îl ucid pe fiu, îl răpesc pe tată, apoi își bat joc de bunică.
Liniștește-te, ne descurcăm bine.
- Care-i problema? - Nu-mi place că spui asta.
- Că suntem bine? - Nu-mi place asta.
De ce?
Te descurci bine,
dar, dacă crezi că te descurci bine,
se poate alege praful de tot, înțelegi?
- Încerc doar să rămân pozitiv. - Fii mai vigilent ca oricând!
E adevărat, până acum ai reușit...
să atragi atenția.
Să stârnești emoție. Da, sigur.
Hei, ești bine?
Hei, ești bine sau nu?
- Răspunde-mi! - Nu!
- Ești bine? - Nu, dar nici tu nu ești!
Urmează ESMA. ESMA este dură.
Știu!
Știi.
Ai grijă, Julio.
Ai grijă!
- Mamă? - Da.
E o scrisoare aici. De la Forțele Navale Argentiniene.
Cu un glonț.
Dă-mi-o!
Cineva a lăsat-o aici.
DOMNULE STRASSERA TE EXECUTĂM ÎN 48 DE ORE
Două săptămâni, doar atât.
- Parcă ai spus că una. - Vero, nu contează!
Nu mi-e frică.
Cei care ucid nu amenință. Este un fapt cunoscut.
Au intrat la noi în casă, iar audierile sunt într-o oră.
Vă rog, vă implor!
- Este cea mai importantă zi. - Bine.
Pur și simplu nu vreau să vi se întâmple ceva.
Două săptămâni, până când am terminat cu ESMA. Atât vă rog.
- Până când se termină cu ESMA. - Bine.
- Hai să mergem, copii! Rapid! - Bine.
Doar până când termini cu ESMA!
Domnule! Domnule, presa vorbește despre o nouă amenințare.
Că ați primit o scrisoare în reședința dvs.
Este un lucru lipsit de sens.
Cred că intenționează să-i intimideze mai degrabă pe martori, decât pe mine.
Și e o tentativă foarte stângace.
Dacă mi-ar face ceva, va veni mereu altcineva în locul meu.
Deci dați crezare amenințărilor. Ați raportat această întâmplare?
Este investigată în mod corespunzător.
Sursele ne spun că scrisoarea e trimisă de Forțele Navale Argentiniene. Așa este?
A venit momentul pentru audiere. Vă mulțumesc pentru preocupare!
A fost procurorul Julio Strassera.
Azi, se confruntă cu cel mai greu moment din procesul foștilor comandanți.
Contribuția dvs. e foarte importantă. Nu e niciun dubiu.
Riscurile asumate, dovezile aduse.
Sunteți un erou!
Dar situația dvs. e diferită.
- Apărarea va... - De ce este diferită?
Permiteți-mi să fiu clar, încercăm să vă ajutăm.
- Încerc... - Nu înțeleg de ce sunt diferit.
Știți ceva?
Vor încerca să dovedească că nu erați victimă, ci un angajat ESMA.
Dar este adevărul. Am lucrat pentru ei pentru că m-au obligat.
- Da, știm. - Nu numai adevărul contează.
- E vorba despre riscuri. - Mi-am asumat deja riscuri.
Mi-am asumat riscuri când am strâns toate astea pentru proces.
Uitați, domnule, am fost torturat, răpit...
M-au forțat să-mi torn tovarășii.
Este posibil ca unii să fi dispărut din cauza mea.
Nu!
Sunt o victimă și trebuie să fiu ascultat.
Martorul să răspundă dacă despăgubirea pe care tocmai a descris-o
ar putea fi considerată o retribuție pentru activitatea sa la ESMA.
Domnule, am fost forțat să lucrez acolo.
Am fost forțat să-mi folosesc cunoștințele pentru o sarcină pe care o știam ilegală.
- Falsificarea actelor de identitate. - Înțeleg.
Ți-am spus că îl va zdrobi.
...la ESMA erau forțați să facă sarcini.
Onorată instanță!
Dovezile prezentate de martor sunt suficient de elocvente pentru a opri
incredibilul demers de hărțuire întreprins de apărare
pentru a dovedi dacă el a fost sclav sau nu.
Apărarea are dreptul să pună întrebările pe care le găsește necesare.
Instanța va decide dacă acestea sunt adecvate sau nu.
- Asta spun și eu. - Dle procuror, vă rog!
Mulțumesc, onorată instanță!
Prin urmare, răspundeți!
Ați ieșit și ați intrat în mod similar cu restul personalului?
Cum ar fi subofițeri sau cadre militare?
Odată ce am primit permisul, a fost destul de similar.
Prin urmare, este dovedit că structura intrărilor și ieșirilor
era aceeași cu a restului personalului.
L-au făcut să pară un suspect.
După cum a mers procesul azi,
pare că ESMA era un club, unde inculpații se plimbau nestingheriți.
Uite, Luis...
Dacă aș plânge pentru fiecare mărturie care s-a complicat,
pentru fiecare întrebare a judecătorilor...
Sau pentru presiunea inculpaților, m-aș pensiona sau mi-aș schimba profesia.
- Pentru că trebuie să-și facă meseria. - Iar noi trebuie să câștigăm procesul!
Să-l câștigăm la rechizitoriu, la sentință, pe străzi.
Care stradă? Lavalle sau Paraná?
- Nu mă lua de sus! - Ce s-a întâmplat?
- Ascultă! - Încearcă să înțelegi limitările slujbei.
Martorii sunt eroi. Trebuie să avem grijă de ei.
Suntem oficiali ai sistemului judiciar. Funcționari.
Nu ne amestecăm cu martorii sau judecătorii.
Nu ne lăsăm intimidați.
Este clar? Funcționari.
Știi că unii funcționari s-au spălat pe mâini
și au făcut pe proștii în timpul dictaturii!
Cine a făcut pe prostul, de exemplu?
Știi ce vreau să spun.
Nu, nu știu. Îmi poți explica?
- Un funcționar nu înseamnă nimic dacă... - Nu te mai învârti în jurul cozii!
Despre ce vorbești?
Despre a-ți asuma riscuri ca funcționar și a nu fi condescendent.
Nu-mi asum riscuri? Sunt condescendent?
- Nu vorbesc despre tine. - Tocmai ai spus că sunt.
Că-i deservesc pe cei aflați la putere și-am făcut pe prostul în dictatură.
Nu! Vorbeam despre altceva.
Te pregătești să-mi amintești disparițiile pe care nu le-am putut investiga.
Vreau să spun altceva, Strassera.
Nu, nu vrei. Știu precis despre ce vorbești.
Ce crezi că am făcut în timpul dictaturii?
Am făcut o căruță de bani?
Am petrecut în Punta del Este?
M-am bucurat de privilegiile de a face parte dintr-o familie nobilă?
Cu un unchi colonel?
Cu o mamă care a mers la biserică împreună cu Videla?
Nu pot răspunde pentru familia mea.
Dar o pot face pentru mine.
Du-te dracu', Moreno Ocampo!
- Du-te tu dracu', Strassera! - Bine.
Și eu răspund pentru mine.
Alo?
Strassera, da.
Bine.
Bine!
Bine. Mâine.
Bine. De acord.
Bruzzo.
- Ce vrea? - Nu știu.
Nu știu.
Julio! Scuze!
- Voi începe prin a te felicita. - Mulțumesc.
Ceea ce ai făcut a adus speranță multora. Ia loc!
Nu doar eu,
toată lumea e mândră de munca pe care o faci.
Mulțumesc.
Președintele însuși a spus că a fost ceva exemplar, ceva istoric.
Apreciez asta.
De ce m-ai chemat?
Cafea?
O ceașcă de cafea plăcută și caldă?
Ce cere secretarul Tróccoli?
Ei bine...
Sunt îngrijorat dintr-un anume motiv și trebuie să mă ajuți.
Să te ajut?
Da, este delicat.
Sunt tulburări puternice în rândul armatei.
Ei cred că acesta este începutul, iar procesele vor continua.
Trebuie să fim responsabili.
- Justiția trebuie să fie responsabilă. - Responsabilă?
În numele cui îmi spui asta?
În numele țării, Julio. Al țării!
Dacă există o revoltă militară, și știi foarte bine că se poate întâmpla,
cine va număra morții?
Tu, eu? Judecătorii?
Julio!
Julio?
Nu-mi vine să cred așa ceva! Ce faci aici, Luis?
- Îmi poți spune exact ce a spus Bruzzo? - Sunt la toaletă.
Poate că presupui că a spus ceva, dar nu e așa.
Te rog!
Te rog, spune-mi ce a spus Bruzzo!
Ți-am spus deja de trei ori.
El...
Ne-a cerut să fim atenți...
cu cererile de condamnare. A-T-E-N-Ț-I.
Ce înseamnă asta?
De exemplu, fii atent, tocmai m-am șters la fund.
Incredibil!
Nu ești normal!
Și ce i-ai spus?
I-am spus că...
va afla despre cererile de condamnare
la pledoaria finală.
- Că sistemul judiciar este independent. - Și el ce ți-a spus?
Mi-a spus că, dacă...
sistemul judiciar nu acționează corect, poate fi mai rău pentru democrație.
Forțele Aeriene să iasă basma curată.
- Ți-a spus asta? - Mai mult sau mai puțin.
- Stai, cum așa? A spus „Forțele Aeriene”? - Nu, dar a lăsat să se înțeleagă.
Deci „atent” și „Forțele aeriene” nu erau în aceeași propoziție?
Crede-mă, Luis! Suntem pe cont propriu. Singuri.
Nu înțelegi?
Am încercat. Hai să mergem!
- Mulțumesc. - Haide, Julio!
Uite-i, nenorociții de la Forțele Aeriene!
Ne râd în față. Nemernicii!
Bine.
Julio!
Julio, oprește-te!
Domnule secretar!
- Oprește-te! - Ați putea solicita procurorului
să se abțină de la a face gesturi obscene la adresa apărării?
- Te rog! - Julio!
Domnule Strassera, vă rugăm să respectați cu strictețe codul de proceduri.
Poți să te calmezi? Ia-o ușor!
Sunt calm.
- Nu pare. - Mă voi liniști.
În picioare!
Tiempo Nuevo.
Domnule Gonzaga,
avocat al apărării pentru amiralul Massera,
ce transmiteți cuiva care urmărește procesul
și care aude zilnic că amiralul Massera este un criminal?
I-aș spune să se gândească cum era Argentina acum zece ani.
Argentina gherilelor și a lui Isabel.
Aș întreba acea persoană:
cum ar fi fost dacă amiralul ar fi pierdut războiul?
Unde ar fi președintele Alfonsín?
Și judecătorii?
În închisoare sau executați.
Nu!
- De ce? - Pentru că nu.
- Nu este suficient. - Cum adică? Am spus „nu”.
Cel puțin dă-mi un motiv.
El a fost ministrul de propagandă al dictaturii.
E suficient acum?
- Bine. - Este important...
Ești băiat mare, fă cum vrei!
- Trebuie să explicăm... - Bine. La revedere.
Trebuie să...
Ce s-a întâmplat?
Moreno Ocampo mă vrea la TV. La emisiunea lui Neustadt.
Ce ai spus?
Nu. Nu aș face-o niciodată. El poate face ce vrea.
- Alo? - Te pot distruge. Asta vor face.
Da.
Ce? Ar trebui să-i explic din nou? De 20 de ori?
Da.
- Este alegerea lui. - Tată!
- La telefon. - Nu.
- Nu, nu este Moreno Ocampo. - Cine este?
Știi unde mergem?
Nu e treaba mea.
Dar știi.
Bine.
- Mulțumesc. - Dle avocat!
Ce mai faceți?
Ne cerem scuze pentru neplăcere,
dar acest lucru nu a putut fi făcut în biroul președintelui.
Înțeleg.
- Îl voi anunța pe președinte. - Da, sigur.
- Procurorul este aici. - Poftește-l înăuntru!
Vă rog!
Omul momentului!
Arăți epuizat.
- Julio! - Bună seara, domnule președinte!
Știi, ceea ce se face
este foarte important pentru justiția argentiniană.
Da, mulțumesc.
Suntem foarte mândri.
A durat 15 minute sau mai puțin.
- Și Bruzzo era acolo. - Da, dar nu a vorbit.
De ce era acolo, atunci?
Chiar nu știu.
Pentru a arăta unitatea cu președintele? Poate că i-a cerut-o Tróccoli.
- Și ce a spus președintele? - Mi-a spus că...
e la curent cu mărturiile.
Că a fost profund mișcat.
Și că...
s-a întâlnit cu unii dintre martori. Doar el a vorbit.
Tu nu ai spus nimic?
Ba da. L-am întrebat...
- ...ce așteptări are de la proces. - E bine. Foarte bine.
Și el ce a spus?
Atunci a spus: „Nu am indicații pentru tine.”
Asta e tot.
E ciudat, nu? Nimic altceva?
Ceva. Trebuie să fi spus altceva.
Ei bine, da. Da.
A spus ceva când am plecat.
Iată! Ce a spus?
A spus:
„Abia aștept să-ți ascult pledoaria finală.”
- A spus asta? - Da.
Bine, e clar.
Ce?
Separarea puterilor. Este perfect.
Julio, va trebui să scrii o pledoarie finală fără cusur.
O pledoarie dată naibii!
Și trebuie să lase fără replică, pentru că e evident că multe depind de ea.
Poate totul depinde de asta.
Bine, înțeleg. Nu-mi da și mai multe emoții!
Julio!
Îți voi spune ceva ce nu ți-am mai spus până acum.
Și faptul că nu ți-am mai spus spune în sine multe.
- Și vreau să-ți spun acum. - Haide, Silvia!
Sunt mândră de tine.
Știi ce? Întotdeauna am crezut că sunt căsătorită cu...
un necredincios morocănos, iar acum ești un erou național.
- Cine spune asta? - Nu contează.
Ești un erou național.
Nu băga națiunea în discuție!
Bine, cum dorești.
Și eroii nu există, Silvia.
Ba poate că există, Julio.
Poate că...
- Bine. - Mai luăm puțin din strălucire.
Vin acum!
Să-i dăm drumul!
Începe emisia în trei, doi, unu!
Luis Moreno Ocampo, spune-mi!
Urăști armata?
Nu, deloc. Respect instituția.
- Nu prea pare. - E păcat.
Mă simt parte a familiei militare.
Nu mai spune!
Știi că ești urât de majoritatea armatei?
Ei bine, nu știu dacă de majoritate.
Unora dintre ei nu le place ce facem, dar cred că altora le place.
Crezi că sunt unii cărora le place?
Dă-mi voie să te întreb ceva, Bernardo!
Știi cine a fost Francisco Ortiz de Ocampo?
- O rudă de-ale tale? - Exact. Străbunicul meu.
Primul comandant general din istoria argentiniană.
Primul.
Crezi că aș putea fi împotriva instituției militare?
Chestia e că sunt avocat.
Legea este obsesia mea.
Nu pot permite celor care o încalcă să scape nepedepsiți.
Ceea ce ne dorim, dl Strassera și eu, pe lângă dreptate pentru victime,
este să punem capăt folosirii morții ca instrument politic.
Nu asta ne dorim cu toții?
- Da. Desigur. - E vorba despre ceea ce are nevoie țara.
Respect și justiție.
„Societatea argentiniană și justiția ne-au încredințat misiunea
„de a veni în fața dvs. pentru a cere dreptate.
„În același timp,
„este imposibil să vorbești despre miile de cazuri,
„iar cazurile selectate nu pot reprezenta magnitudinea...”
- Genocidului. - Genocid, da.
Ce crezi? Spune-mi!
Ascult cu atenție proza inofensivă a unui funcționar de la tribunal.
Îmi imaginez mii de oameni căscând, în Argentina și în toată lumea,
în timp ce te ascultă în direct.
Asta nu e o piesă de teatru, Somigliana.
Dar nici un dosar oarecare, Strassera!
Calmați-vă, amândoi!
- Da, hai să ne liniștim! - Bine.
Cum a început Julio era bine.
Sigur, este formal, dar convingător.
Corect?
- Începi prin a vorbi despre violență. - Da, violența. Nu.
Despre istoria violenței în Argentina.
Și apoi,
reacția guvernului militar.
- Un răspuns virulent. - Da.
Clandestin.
- Și laș. - Da, laș.
- Îmi place. - Și mie.
- Scrie! - Un răspuns virulent...
Uite. Spune-mi!
Dă-mi!
Singurele capabile să autorizeze detenția unei persoane
de către armată, ducerea ei la un centru secret al marinei
și transferul pe o aeronavă a Forțelor Aeriene erau juntele militare.
„Rapoartele oficiale au fost înlocuite cu acuzații.
„Interogatorii prin tortură și sentințe argumentate prin...”
„Gestul neronian”?
Da, ce?
- Gestul neronian? - Împăratul Nero.
Ca în semnul cu degetul în jos.
Bine.
- Dar nu este clar. - Nu?
Ce zici de...
„gestul neronian cu degetul mare în jos”? Nu?
- Da. - Așa. Continuă!
Lasă-mă să văd!
„Acum, că poporul argentinian a recuperat controlul guvernului
„și pe cel al instituțiilor sale,
„îmi asum responsabilitatea de a declara în numele său
„că sadismul nu este o ideologie politică,
„nici o strategie de război, ci o perversiune morală.”
- „Perversiune morală”? - „Perversiune morală.”
Nu?
- Am luat-o pe arătură? - Impecabil!
- Da? - Da.
Bună seara.
- A venit vedeta! - Ești...
- Se poate? - Sigur, domnule Faimă.
Ce crezi?
Scuze.
Ce e asta?
Să mai ia din strălucire, mi s-a spus.
Nu au reușit.
Ai strălucit.
Corect?
Astăzi, procesul intră în linie dreaptă.
Procurorul Julio Cesar Strassera va prezenta,
în prezența celor nouă foști comandanți,
pledoaria finală în care va susține acuzațiile
de omucidere și alte infracțiuni grave de care sunt acuzate fostele junte.
Mass-media de specialitate...
18 SEPTEMBRIE 1985 - PLEDOARIA FINALĂ
Aduceți inculpații!
În picioare!
Puteți lua loc.
Declar redeschisă audierea,
pentru ca procurorul să-și îndeplinească sarcina în acest rechizitoriu.
Informăm părțile că, în timpul pledoariei,
instanța nu va permite întreruperi sau intervenții,
altele decât ale persoanei care are cuvântul.
În plus, se sugerează tuturor celor care asistă
să respecte cu strictețe regulile de conduită
stabilite din timp de această instanță și făcute cunoscute publicului.
Domnule Strassera, procuratura are cuvântul.
Vă rog!
Domnilor judecători,
comunitatea argentiniană
și conștiința juridică universală
mi-au încredințat
onorabila misiune de a sta în fața instanței și a cere dreptate.
Motive tehnice și faptice,
precum absența unei definiții exacte
în dreptul intern care să descrie cu acuratețe
tipul de crimă care este judecată astăzi
și imposibilitatea de a analiza mii de cazuri unul câte unul,
m-au determinat să expun,
de-a lungul a 17 săptămâni dramatice de audieri, doar 709 cazuri
care, apropo, nu acoperă...
numărul cutremurător de victime
cauzate de ceea ce am putea descrie drept cel mai mare genocid
în istoria recentă a țării noastre.
Violența a acaparat întreaga țară
atunci când trei dintre inculpați au decis, încă o dată,
în numele Forțelor Armate,
să preia guvernul cu forța, fără să țină seama de voința poporului.
Și care a fost răspunsul statului după acest puci,
adresat gherilelor subversive?
Pentru a-l descrie, onorată instanță, am nevoie doar de trei cuvinte:
virulent, clandestin și laș.
Gherilele au răpit și au ucis.
Și ce a făcut statul pentru a lupta împotriva lor?
A răpit, torturat și a ucis, la un nivel infinit mai mare.
Și, ceea ce este și mai rău, în afara oricărui sistem juridic.
Și de atunci, domnilor judecători,
s-au născut consecințe mult mai grave.
Câte victime ale represiunii au fost vinovate de activități ilegale?
Câte erau inocente?
Nu vom ști niciodată, iar aceasta nu e vina victimelor.
Când procesul a fost eliminat, a avut loc o adevărată subversiune juridică.
Rapoartele oficiale au fost înlocuite cu acuzații.
Interogatoriul, cu tortura.
Și motivarea sentinței, cu gestul neronian cu degetul mare în jos.
Printre numeroasele datorii pe care acest sistem laș
le are față de societatea argentiniană, există una...
care nu poate fi plătită.
Aș vrea să repet asta.
Lipsa sentinței judiciare nu este omiterea unei formalități.
Este o problemă vitală, legată de demnitatea oamenilor.
De exemplu, abandonarea sa a dus la următoarele.
O persoană a fost răpită pentru că a făcut parte din FAP.
Forțele armate peroniste.
Dar, de fapt, făcea parte din FAP,
Federația Argentiniană a Psihiatrilor.
Are cineva dreptul să o lase pe Adriana Calvo de Laborde
să nască încătușată, legată la ochi, pe locurile din spate ale unei mașini,
zăcând pe jos și neputând...
să-și țină copilul?
„Nu vom tolera ca moartea să copleșească fără control Argentina.
„Încet, ca să nu observăm,
„o mașinărie de groază și-a revărsat nelegiuirea peste cei neștiutori
„și peste cei inocenți.”
Aceasta a fost declarația amiralului Emilio Eduardo Massera
pe 2 noiembrie 1976, la Școala de Mecanică a Marinei.
Chiar atunci, la sediul comandamentului ESMA,
Cecilia Inés Cacabelos stătea întinsă pe o saltea.
Avea 16 ani.
Era legată la ochi, cu mâinile legate și încătușate.
A fost capturată cu ajutorul informațiilor oferite de sora ei,
care a fost asigurată că doar o vor interoga.
Credea că îi salvează viața.
Cecilia Inés Cacabelos este, chiar și astăzi, dispărută.
Dar să abordăm acum teoria războiului, la care inculpații țin atât de mult.
Putem considera răpirea celor lipsiți de apărare
în zori, de către o bandă de necunoscuți,
un act de război?
Este un act de război să-i tortureze și să-i ucidă,
când nu puteau opune rezistență?
Este un act de război ocuparea caselor și ținerea rudelor ostatica?
Sunt nou-născuții...
ținte militare?
Acest proces a însemnat,
pentru cei care au avut dureroasa ocazie de a-l cunoaște profund,
un soi de cădere în cotloanele întunecate ale sufletului uman,
unde mizeria, abjecția și groaza
ating adâncimi imposibil de imaginat înainte
și de înțeles după.
Dante Alighieri, în Divina Comedie,
a dedicat cel de-al șaptelea cerc al iadului celor violenți.
Pentru toți cei care îi rănesc pe alții prin folosirea forței.
Și, în același iad,
el a scufundat într-un râu de sânge fierbinte și grețos
un anume tip de damnat, pe care poetul îl descrie astfel:
„Tiranii sunt cei care s-au desfătat cu vărsare de sânge și jafuri.
„Aici, ei își plâng nelegiuirile pline de cruzime.”
Pentru toate acestea, onorată instanță, acest proces și condamnarea sunt vitale
pentru națiunea argentiniană,
care a fost sufocată de crime atroce.
Atrocitatea lor transformă ipoteza impunității într-o monstruozitate.
Dacă simțul moral al argentinienilor nu a decăzut la un nivel tribal,
nimeni nu poate permite ca răpirea, tortura și crima
să devină incidente politice.
Sau „daune colaterale în luptă”.
Acum, că poporul argentinian a recuperat controlul guvernului
și pe cel al instituțiilor sale,
îmi asum responsabilitatea de a declara în numele său
că sadismul nu este o ideologie politică,
nici o strategie de război, ci o perversiune morală.
Cu privire la acest proces și la sentința pentru care pledez,
suntem responsabili pentru stabilirea unei păci bazate nu pe uitare,
ci pe amintirea vie.
Nu pe violență, ci pe justiție.
Este șansa noastră.
Ar putea fi ultima.
Domnilor judecători,
vreau să renunț în mod deliberat
la orice pretenție de originalitate pentru încheiere. Vreau să folosesc...
un citat care nu-mi aparține,
pentru că deja aparține întregului popor argentinian.
Onorată instanță...
„Niciodată din nou!”
Excelent. Bravo, Julio!
Liniște în sala de judecată!
Nemernicilor!
O adunătură de nenorociți!
8 DECEMBRIE 1985 - SENTINȚA
(O ZI ÎNAINTE DE A SE DA) SENTINȚA
Bună ziua.
Nu, domnule, nicio veste încă.
De îndată ce aflăm ceva, vă vom anunța.
Vreo veste?
Nimic.
Am vești.
- M-am întâlnit cu ei. - Cu judecătorii?
Da.
Erau la o pizzerie.
- Cum așa? I-ai urmărit? - Da.
- Și? - Și ce?
- Care sunt noutățile? - Eram afară, nu puteam auzi.
Dar ai văzut ceva. Erau fericiți, îngrijorați?
- Ai putea fi mai exact? - Bine.
Bine, au ajuns acolo la 14:00.
S-au așezat. Mustață și Păr Negru, la capete.
Tinerelul și Sifoane pe o parte, față-n față cu Micuțul și Slăbănogul.
Au comandat bere, câte un pahar fiecare.
Cu excepția lui Mustață, care a comandat vin.
Poate că a fost o băutură răcoritoare.
Au comandat două pizza. Ceapă și chorizo.
Bine, nu atât de exact.
- Așa mi-ai spus. - Treci la subiect!
Fie!
Dintr-odată, Tinerelul are o idee.
Toată lumea a ascultat.
La început, Mustață tot dădea din cap.
Când s-a oprit, a aprins o țigară
și a ascultat, cu o privire serioasă.
Sifoane s-a uitat la el.
La un moment dat, i-a făcut cu ochiul.
Deci, Păr Negru
a scris ceva pe un șervețel.
L-a semnat, l-a trecut pe la toți
și toți au semnat.
Condamnările sunt acolo. Pe un șervețel.
Asta e tot.
Sifoane a spus ceva ce li s-a părut important,
a pus șervețelul deoparte și eu am plecat.
- Ai plecat? - Da, am plecat.
- La judecată cu ce trebuie judecat! - Bine.
Procesele ar trebui să continue...
- Mă întorc imediat. - Spune-mi cum!
Strassera Jr., de ce ești aici?
- Îmi cumpăr ceva. - Vrei o acadea?
Bine.
Două din astea și o acadea pentru puști!
Spionii nu mănâncă acadele.
Ascultați-mă!
Am informații relevante de ultim moment.
- Au ajuns la un acord. - Pe un șervețel.
- Au semnat. - Ne-a spus.
Știați deja.
- Pentru a rezuma, nu știm nimic. - Ba știm.
- Au luat o decizie. - Și sentințele?
Nu știu.
Alo?
Da, eu sunt.
Națiunea vrea să știe asta.
Care credeți că va fi sentința?
Acest proces nu poate deveni o piesă de teatru.
Martorii nu se pot teme să depună mărturie.
Vă rog, tușiți!
Bine. Va trebui să petreceți noaptea aici.
Uite cine a venit în vizită!
Eroul național.
- Îmi pare rău că nu mă pot ridica. - Arăți bine. Ca nou.
Este morfina.
Habar n-ai...
ce am ratat toți anii ăștia.
- Ce e? - Continuă, spune-mi!
- Ai venit să-ți prezinți condoleanțele? - Nu știu ce vrei să spui.
Haide!
Sentințele.
Haide, înveselește-mă puțin!
Tocmai am venit de acolo. Nu le cunosc încă.
Ascultă, s-ar putea să mor în seara asta.
Nu pot spune nimănui.
Haide!
Bine, ce vrei să știi?
Totul. Am câștigat sau nu?
Da, am câștigat.
Toți în închisoare?
Corect? Condamnare pe viață pentru toți?
Pe viață pentru toți.
- Și Forțele Aeriene? - Cu tot cu Forțele Aeriene.
Desigur!
Cine ar putea crede că ucideau jumătate din țară,
și nu aveau habar?
- Corect? - Da, este ridicol.
Ține-mă de mână!
Mulțumesc, omule. Mulțumesc!
PROCESUL JUNTELOR VOM CUNOAȘTE SENTINȚELE ÎN CÂTEVA ORE
- Cum ești? - Bine.
Uite.
Răspunde tu!
Alo?
Da.
- Nu, nu, e treaz. - Cine e?
Într-adevăr?
Serios?
Vi-l dau la telefon. S-au pronunțat sentințele.
Alo!
Am informații despre sentințe.
Bine, spune-mi!
Nu mă întrerupe până nu termin. Le citesc.
- Nu e nimic altceva de spus! - Julio, să așteptăm argumentarea.
Pentru ce? Știu ce vor spune.
- Nu știi. - Ba știu.
- Trebuie să fie un motiv. - Nu există niciun motiv!
Jur. Dovezile sunt acolo. Toate, cap la cap.
Au văzut și au citit.
Nu au cum să interpreteze ceva diferit.
Nu știu. Să așteptăm.
- Bună, tată! - Bună, fiule!
Cum a mers?
Rău, fiule. Rău.
- Cum adică „rău”? - Rău înseamnă rău.
- Vorbești serios? - Da.
Ce s-a întâmplat?
Graffigna, Anaya, Lami Dozo și Galtieri, achitați.
- Achitați? - M-ai auzit.
Și restul?
Agosti, patru ani și șase luni. Este la fel.
Lambruschini, opt.
Și Viola?
- Viola, 17 ani. - 17?
Bătrânul acela nu va rezista 17 ani.
Massera?
- Pedeapsă pe viață. - Pe viață?
Perfect, tată!
- Și Videla? - Viață.
- L-ai trimis pe Videla în închisoare? - Da.
- Pentru toată viața lui? - E o sentință pe viață.
- Și pe Massera? - Da.
Asta e minunat, tată!
Da.
Nu poți face ceva și cu ceilalți?
Ba da.
- Putem face recurs. - Trebuie să-i bagi pe toți în închisoare!
Mamă! Vero! L-a băgat pe Videla în închisoare!
- Julio? - Ce e?
Ce faci? Du-te la culcare!
Nu, am de lucru.
RESPECTAREA OBLIGAȚIEI LEGALE...
FACE APEL LA HOTĂRÂREA...
Procesul juntelor a fost prima dată în istorie
când justiția civilă a condamnat o dictatură militară.
În ciuda acțiunilor de impunitate care au urmat procesului din 1985,
îndemnul la păstrare în memorie, adevăr și dreptate nu s-a oprit niciodată.
De la redeschiderea proceselor, peste 1.000 de persoane au fost condamnate
pentru crime împotriva umanității și mii de cazuri sunt încă judecate.
Din 1983, Argentina a trăit neîntrerupt
în democrație.
ARGENTINA, 1985
Subtitrarea: Karina Han
Redactor Anca Tach