Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BYGGER PÅ VERKLIGA HÄNDELSER
Den 10 december 1983 blir Argentina åter en demokrati
efter sju års militärdiktatur.
Alfonsín ger order om att ställa de ansvariga inför rätta
för brott mot mänskligheten.
Befälhavarna känner sig som vinnare i kriget mot upproret,
och accepterar bara att prövas i en militärdomstol.
Det har gått sju månader sen den nya regeringen kom till makten,
och rättegången går inte framåt.
Ryktet att målet kan tas över av civil rättsskipning, sprider sig snabbt.
Om det skulle hända,
måste Högsta domstolen ta upp målet.
Ansvaret för åtalet skulle falla på åklagare Julio Strassera.
-Och? -Hon kom och låste in sig på sitt rum.
-Med nyckel? -Ja.
Hon kom precis.
Kom.
Kom igen, prata.
Han hämtade henne hos Bettina.
De gick till en bar och stannade där ett bra tag.
-Vilken bar? -Plus Ultra. Libertad och Arenalesgatan.
Och sen?
Sen gick jag.
-Varför gick du? -Ja, jag var där i en timme.
-Jag gillar inte killen. -Inte jag heller.
Vad håller ni på med? Vad viskar ni om?
-Inget. -Inget.
Vi är oroliga för Vero.
Varför?
Hennes nya pojkvän är väldigt konstig.
-Konstig? Hur vet du att han är konstig? -Ja.
Hur kom du till den slutsatsen?
Jag har en misstanke om att han kan vara en mullvad.
De kanske försöker komma åt mig genom henne.
En mullvad?
En spion, mamma.
Jag vet vad en mullvad är, älskling.
Javi, gå och lägg dig.
Gå.
-Ta på dig pyjamasen. -Okej.
Sov inte i dina träningsbyxor!
Jag väntar på en förklaring.
De träffas på Plus Ultra. Säger det dig ingenting?
Nej.
I hörnet av underrättelsesekretariatet.
Skojar du?
Skuggar du vår dotter?
-Nej. -Julio.
-Får du din dotter skuggad? -Javier sprang på henne på gatan.
Julio! Får du din son att skugga din dotter?
Jag sa just att jag inte gjorde det.
Du är sjuk.
Vi vet att han är kusin till den där tjejen från skolan.
-Barnbarn till en pilot. -Civil.
-Civilpilot! -På LADE. LADE.
De är alla en slags militärer.
De anmälde sig frivilligt till kriget. Hennes farfar och hennes far!
Inser du att du uppfostrar en galning?
-Vad är det? -Varför sminkar du dig?
För jag vill, och kan.
Vi lever väl i en demokrati?
Min skola förbjuder det.
Hur vet du det? Du har aldrig smink i skolan.
-Än. -Nej!
-Sluta! -Kom igen, Javier, du blir så söt!
-Dumskalle! -Nu går vi.
Det räcker, sluta.
Jag går den här vägen.
-Kan jag få en, pappa? -Visst.
-Vill du äta lunch? -Jag kan inte idag.
Jag sa inte när.
Jag trodde du menade idag.
-När du kan. -Det vill jag gärna.
När du kan.
-Hejdå, vi ses ikväll. -Okej. Hejdå.
God morgon. Bruzzo ringde.
Herr Bruzzo ringde. Han sa att det var brådskande.
Jag hörde dig. Och om jag inte vill prata med honom?
-Kan du göra så? -Det är klart.
-Vad gör jag om han ringer igen? -Du lägger på.
-Det kan jag inte. -Jo.
Du kan och du måste. Det är en order.
Du lägger på luren för Bruzzo.
-Kom ihåg, du jobbar för mig. -Nej, jag är fast anställd.
Jag kan inte sparkas.
Susana.
Snälla.
Lägg på luren för Bruzzo.
Tack.
-Doctor. -Förstör inte det här ögonblicket för mig.
-Bruzzo. -Vad?
Han är på väg.
-Du avskyr mig, inte sant? -I så fall skulle jag inte varna dig.
Du har rätt.
Hör på.
Jag är inte här, jag gick. Säg att jag lunchar med min dotter.
-Jag tar hand om det. -Tack.
4 JULI 1984, "ALDRIG MER": CONADEPS SPECIALSÄNDNING
...en rapport framtagen
av Nationella kommissionen om personers försvinnande.
Sår som uppenbarligen kommer att återspeglas i vittnesmålen...
Hur länge till? Inte mer än fem sekunder. Lyssna.
Det ni snart ska få se
är bara en sida av dramat och våldet i Argentina.
Nu börjar han.
Den andra sidan, den andra aspekten av det,
började när uppror och terror
la till vid Argentinas kuster...
ANTONIO TRÓCCOLI INRIKESMINISTER
...med stöd från avlägsna trakter...
Varför fick inte Massera prata?
-Det är över. Det är allt. -Nej!
Javi, kan du slå på den?
Detta omstörtande tillvägagångssätt...
-Vad säger han? -Vad förväntade du dig?
...komplicerad situation för vårt land.
Jag tar det.
Ett försvagat samhälle som inte hade...
Vad säger han? Det är ett tillkännagivande av diktaturen.
...eller den politiska mognaden...
Jag kommer!
Du skulle prata om de försvunna, din jävel!
Förstår du vad jag menar nu?
...in i den djävulska spiralen av död och terror.
Vårt samhälle har berörts och chockats,
och krävt att sätta stopp för denna omstörtande attack...
Nej, ni skyller på offren!
-Hej, hur är läget? -Hur mår du?
-Bra, själv? -Också bra.
De försvunna.
Ett tillstånd som drabbade flera argentinare,
en tragisk och aldrig tidigare skådad situation
som högg vår historia i ryggen och berörde hela världen.
Många såg hur deras nära och kära...
togs från sina hem för att förbli försvunna sedan dess.
Min dotter, Laura Estela Carlotto,
kidnappades tillsammans med sin partner.
Hon var 21 år gammal.
Hon var gravid i vecka 10.
Vi hörde om henne under kidnappningen, genom ett anonymt brev,
där det stod att hon fortfarande var gravid,
att hon skickade ett meddelande till mig och hennes pappa,
så att vi skulle vara uppmärksamma när hon skulle föda.
Under den tiden, som vilken mamma som helst,
letade jag efter henne, samlade information.
Vårt dagliga hopp var...
att hon skulle dyka upp hemma en dag.
Jag har lämnat in framställningar för habeas corpus. Anmält det till rätten...
Bruzzo är där inne.
Hör du,
kan du komma in?
Ja, visst.
Här.
Tack.
Slå dig ner.
Bruzzo, jag tänker inte gräla med dig. Jag respekterar och uppskattar dig.
Jag är tacksam för min utnämning och allt,
men det finns nåt jag inte är villig att vara.
Vet du vad jag inte är villig att vara?
-Jag kan tänka mig, Julio. -En idiot.
Var det det du tänkte på?
Jag kommer inte att vara idioten
som måste försvara nåt som regeringen inte tror på.
-Julio. -Vad?
Lever vi plötsligt i Underlandet?
Helt plötsligt, hamnar alla diktatorer i fängelse.
Vem ska fängsla dem? Martín Karadagian?
Tror du verkligen att militärdomstolen kommer att fängsla general Videla?
De var en del av den, Bruzzo.
Om den civila domstolen hanterar rättegången då?
Jag kallas dåre, det är lögn.
Det kommer inte att hända. Vem ska tillåta det? Tróccoli?
Lyssnade du på honom igår kväll? Kom igen.
Är du klar?
Slå dig ner. Sätt dig, Julio!
Inser du att om domarna går med på att ta rättegången, kan du inte tacka nej?
Jag vet mycket väl vad mitt jobb innebär.
Jag är åklagare.
Kan du berätta hur det gick?
Jag vill helst inte prata om det, Silvia.
-De gör det, eller hur? -Jag vill inte prata om det, Silvia.
Så de gör det.
De kan inte göra det.
Jo, det kan de.
Du vet att om domarna vill ha en rättegång så kommer det bli en.
De låter dem inte.
Det vet du inte.
Kan vi inte prata om det?
-Vad vill du prata om? -Ingenting.
Det är nåt som jag inte förstår.
Snälla, gör mig inte på dåligt humör.
-Jag förstår inte om du är så här... -Silvia.
-...för att du är rädd... -Snälla.
-...att det inte kommer att hända. -Silvia.
Eller om du är rädd för att det kommer att hända.
Ibland känner jag att du är skiträdd.
Självklart är jag skiträdd.
Självklart.
-Vad är du rädd för? -Allt, Silvia! Allt!
För att det kan vara en fälla,
för att jag utnyttjas för nån form av förhandling.
För att nåt ska hända er.
Och för att inte kunna göra nåt? Igen?
Du klarar det, Julio.
Det gör du.
25 SEPTEMBER 1984
FÖRSVARSMAKTENS RÅD
-Skicka in det. -Ja.
Tack, mina herrar.
FÖRSVARSMAKTENS RÅD
Godmorgon. Detta beslut kommer från försvarsmaktens råd.
"Detta råd informerar om att enligt dess utredning,
"var de dekret, direktiv, order och militära procedurer
"som utfärdades för att bekämpa det statslösa upproret,
"i innehåll och form, oklanderliga."
-Oklanderliga. -Som du hörde.
Fortsätt läsa.
"Övergreppen begicks av underordnade.
"Rätten borde utreda de påstådda offrens brott..."
Offrens brott?
APPELLATIONSDOMSTOL
Tar vi den här rättegången?
Ursäkta mig, men vi borde vara objektiva, tänka på riskerna,
och om vi kan garantera att rättegången följer proceduren.
Tror ni att vi kan lämna det så här? De skyller på offren.
Vi får inte agera blint.
Om vi inte agerar blint, och nu, kanske rättegången inte äger rum.
Låt oss ge dem det de inte gav sina offer.
En rättvis rättegång.
-Och bevisen? -Upp till åklagaren.
Och om de inte kan få dem?
I så fall,
måste vi frikänna.
Ska vi meddela åklagaren?
Låt honom veta det.
-Ursäkta mig, doctor. -Ja.
-Det här har precis kommit. -Ja.
Låt mig se.
Tack.
-Hej. -Hej.
-Pappa. -Vad är det?
Har nåt hänt?
-Ja. -Vad?
Herr Strassera är upptagen.
Rättegången blir av.
Du sätter Videla i fängelse.
Jag ska försöka.
And Massera.
Alla som är ansvariga.
Är inte det farligt?
Jag antar att det är lite farligt.
Tja, de kan döda dig.
Kan du säga nej?
Nej.
HÄRMED INFORMERAS,
ATT ÅKLAGAREN HAR UNDERRÄTTATS...
DR ALBERTO MUCHNIK ADVOKAT
Herr åklagare.
Stackars Schubert.
Hej.
-Hur mår du? -Bra, jag ska bespara dig detaljerna.
De satte dig verkligen i skiten.
Du trodde att de utsett dig för att sopa dansgolvet,
och nu måste du dansa.
Vad skrattar du åt? Det här är allvarligt. Väldigt allvarligt.
-Jag kan inte göra det. Tänk på det. -Du var tvungen att börja så småningom.
Men nu? Just i detta ögonblick?
Alla vet att de förhandlar med militären.
-Lyssnade du inte på Tróccoli? -Jo, Tróccoli.
Du har rätt.
Jag håller med dig, det gör jag.
Jag har sagt i 50 år att det här kommer att gå åt helvete.
Nya regeringar säger att de ska förändra,
och utser sen samma svin som alltid.
Tja...
Jag ska säga dig nåt. Hör på.
Nåt kan gå fel.
Nån kan bli distraherad.
Och det finns en öppning, en liten.
Pytteliten. Det är allt.
Den finns där och försvinner snabbt.
När den finns, måste du ta den, och då, ja...
Då kan du göra nåt.
De saker vi inte kunde göra under diktaturen, Julio.
Det var så viktiga saker gjordes.
De gjordes med intelligens, med djärvhet, med kvickhet, för att komma in där.
Du pratar om historia?
Ja.
Historien...
-skrevs inte av killar som jag. -Inte?
Det menar du inte.
Men du kommer att vara åklagare
i den viktigaste rättegången i Argentinas historia.
Stå för det.
Julio!
Kul att se dig skratta.
Kom igen.
Kan nån svara i telefonen?
Gud, det gör mig galen! Javi, kan du svara?
-Hallå? -Julio Strassera? Är det du?
Ja, vem är det här?
Är du Javier och Verónicas pappa?
-Vem är det? -Killen som kommer att döda dig.
-Vet du vad? -Vad?
Först ska vi ge oss på din son.
Men vi behåller din dotter, som är ganska snygg.
-Dra åt helvete, din jävel. -Så att vi kan underhålla oss.
-Varför säger du det inte personligen? -Var försiktig, skitstövel.
Du vill inte lägga dig i det här. Då behöver du inte ångra nåt.
Okej, jag ska ha det i åtanke. Tack.
-Vem var det? -En vän.
Pappa?
-Silvia! -Vem var det?
Från och med nu svarar bara du och jag i telefon, okej?
Var det killen med hoten igen?
Han har ringt hela dagen. Jag är trött på det.
Han verkar inte ha nåt annat att göra.
Vänta.
Vad?
Jag vet inte.
-Vi tar tunnelbanan. -Okej.
Hejdå. Ha en bra dag.
-Pappa. -Ja?
Ta hand om dig.
Herr Strassera, förlåt att jag stör.
Jag har utsetts till din säkerhetschef.
Jag behöver ingen livvakt.
Jag hörde att du och din familj blivit hotade.
Jag accepterar ingen livvakt.
Jag förstår. Hot är inte viktiga.
De som skadar varnar inte.
-Det är därför... -Hör på,
jag vill inte ha livvakter eller polisen nära mig eller min familj.
Med all respekt, jag var hemma hos dig för att träffa din fru och dotter.
Jag är ansvarig för deras säkerhet också.
-Ditt namn? -Ormigga, sir.
-Ditt namn, konstapel. -Ormigga, herrn.
Heter du Hormiga?
Ja, mitt efternamn. Utan "H".
-Detta är Romero. -Angenämt, doctor.
Ursäkta, Ormigga.
Du har träffat min dotter.
Jag måste varna dig.
-Min dotter är en mycket privat person. -Jag är medveten om det.
-Om vad? -Din familjs säkerhet.
Hur ska jag säga det?
-Vi fick göra några förfrågningar. -Vad fick ni reda på?
Inget att oroa sig för, doctor.
-Inget? -Tja...
-Inga hot mot din säkerhet. -Berätta vad ni vet, snälla.
Herr Padilla är gift.
-Vet min dotter? -Vi tror att hon inte vet.
Säkert inte.
Det gör inte fru Padilla heller.
Jag går.
Hur är det, Bruzzo?
Tack för besöket,
men jag ska ha den viktigaste rättegången sen Nürnberg,
så låt oss inte slösa tid.
Jag vill erbjuda hjälp.
Jag förstår, Atommyran. Tack.
Inte säkerheten.
När jag behöver annan hjälp, ringer jag dig.
Var inte envis.
-Du klarar det inte ensam. -Nej, jag har mitt team.
Jag kan skapa ett team, eller hur?
Ja, men det blir inte lätt.
Inte många i rätten håller med om vad vi ska...
För det första, det finns inget "vi".
Jag, jag gör det. För det andra har jag folk som arbetar med mig.
-Så... -Det finns inte mycket tid.
Du klarar det inte själv. Med själv menar jag också din teatervän.
Min teatervän har mer erfarenhet av rättegångar än både du och jag.
Han har varit advokat i 30 år.
Jag ska göra det här, men på mitt sätt.
Du kommer inte att hinna.
Lyssna på mig.
-Justitieministern skickar nån. -Gör det inte!
Jag gör det med mitt folk.
Jag ska ringa Telechea, Salvador och Sturla.
Sa Sturla nej?
Ja, han sa nej. Han vill inte vara med i det här.
Han är för gammal för sånt här.
-Gammal? Varför? Hur gammal är han? -Han är 78.
-Redan? -Han är gammal.
-Telechea? -Han sa nej.
Sa han varför?
Han skrattade.
"Vill Strassera sätta militären i fängelse?
"Varför boxas han inte mot Durán också?"
Rolig kille, Telechea. Idiot.
-Telechea har aldrig gillat trubbel. -Nej.
-Och Salvador? -Ringde inte ens honom.
Han skrev under en petition mot rättegången.
-Menar du? Vilken fascist! -Det blev han så sakta. Klassiskt.
-Carrizo? -Nej.
-Han var Manriques kandidat. -Nej.
Minns du?
-Girardi? -Nej.
Nej, han är fascist. Hans barn går i militärskola.
-Verkligen? -Ja.
Jag visste inte.
Bruni?
Superfascist.
Hector Alcides?
Vad? Han dog förra året.
Det menar du inte! Jag visste inte. Vad synd.
Stor hjärtinfarkt.
Han skulle ha sagt nej. Han var superfascist.
-Vänta. -Vad?
-Nej, fascist. -Vem?
Nej, han är superfascist.
Fan då! Det finns ingen.
25 OKTOBER 1984 PRELIMINÄRA UTFRÅGNINGAR
Dåren Strassera i egen hög person.
-Chefsåklagare. -Hur står det till, Basile?
Här är jag och försörjer mig.
Som du, antar jag.
Låt oss säga att det finns olika sätt att försörja sig på.
Handlar det om min klient,
utsågs jag av rätten som offentlig försvarare.
Det verkar inte störa dig. Man kunde säga att du fick jackpott.
Om det stör mig? Nej. Inte alls.
Det som ärligt talat chockerar mig är att du försvarar gerillan.
Jag försvarar ingen.
-Jag är åklagare. Jag anklagar. -Godmorgon, Basile.
Du menar anklagar de som försvarade vårt land mot gerillan.
-Vi ses. -Gå, sätt dig.
Det kommer gå fort.
Prick kl. 17.00.
Godmorgon.
Alla reser sig.
Jag förklarar härmed de preliminära förhandlingarna i mål 13/84 öppnade,
följande befäl från försvarsmakten åtalas:
Generallöjtnant Jorge Rafael Videla...
Ursäkta mig, unge man.
-Vem är du? -Luis Moreno Ocampo.
-El Mono Campo? -Luis Moreno Ocampo.
-Jag är här till din tjänst. -Ingen har informerat mig.
Jag är biträdande åklagare.
-Vad? -Jag är din biträdande åklagare.
För in de tilltalade.
Godmorgon.
Uppge ditt namn, tack.
Jorge Rafael Videla, och låt mig tillägga,
generallöjtnant för den argentinska armén.
Ärade domare,
med all respekt,
erkänner jag inte denna domstols legitimitet.
Försvaret bekräftar att de påstådda brotten åligger militär jurisdiktion,
och bör därför tas upp i en militärdomstol.
Militärdomstolen har haft sin chans.
Du känner till denna domstols auktoritet att utreda och döma dessa brott.
Ange ditt fullständiga namn.
Orlando Ramón Agosti. Jag erkänner inte denna domstols legitimitet.
-Fullständigt namn, tack. -Roberto Eduardo Viola,
och jag erkänner inte denna domstols legitimitet.
Omar Domingo Rubens Graffigna.
Jag erkänner inte...
-Jorge Isaac Anaya. -Basilio Arturo Lami Dozo.
-Amiral Armando Lambruschini. -Leopoldo Fortunato Galtieri.
Amiral Emilio Eduardo Massera.
Jag erkänner inte denna domstols legitimitet.
Berätta.
Videla är mycket kortare än jag trodde. En dvärg.
Med skärmmössa och stövlar ser han längre ut.
-Vem är den här killen? -Hjälpen som vi väntade på.
Säg mig, Luis Maria Campos.
Hur hjälper du oss? Hur många rättegångar har du medverkat i?
Moreno Ocampo.
Ingen.
Hur många åtal?
-Inga. -För Guds skull.
Vad gör du då?
Jag jobbar för justitieministern. Jag är lärare.
-Försörjer du dig, Molina Campos? -Moreno. Mer eller mindre.
Hjälper din mamma dig?
Mamma avskyr att jag ska arbeta med den här rättegången.
-Varför gör du det då? -Det kanske är därför.
-Vill du veta varför det blev jag? -Visst.
Min familj är i militären. Min farbror är överste.
Det hjälper dig inte.
Min mamma går i kyrkan varje söndag med Videla.
Enligt henne gjorde han det rätta.
-Jag vill inte höra ett ord till. -Kom.
Doctor.
Doctor, låt mig tala färdigt.
Tänk så här. Den här regeringen tillträdde precis.
En svag regering, med militären som flåsar dem i nacken.
-Ja. -De fattade ett farligt,
men korrekt beslut att ställa dem inför rätta.
Det är därför jag tycker att det är en bra idé att ha unga advokater,
istället för företrädare för mänskliga rättigheter,
som kan misskrediteras som kommunister.
Inte bara av militären, utan också av medelklassen,
som vi måste övertyga för att denna rättegång får legitimiteten den behöver,
med hänsyn till medelklassens tendens
att rättfärdiga militärkupper.
Den trojanska hästen.
Förstår ni?
Vi har fem månader på oss att lägga fram obestridliga bevis
mot nio befälhavare.
Gällande mord, olaga frihetsberövande,
tortyr och grov stöld.
-Vi behöver ett team direkt. -Precis, Molina Campos.
Moreno Ocampo.
Vi kan inte lita på polisen.
Omkring 90 % av rättsväsendets personal vill inte engagera sig i rättegången.
Snarare 99 %.
-Vi måste leta nån annanstans. -På juridiska institutionen?
Inte precis, men nära.
Hos justitieministern finns unga som är villiga att jobba med oss.
-Unga? -Ja. I alla domstolar.
Vi behöver yngre personer med mindre erfarenhet.
Mindre än du?
-Om de erfarna inte gör det... -Då tar vi med de oerfarna.
Okej.
Jag börjar gilla dig, Moreno Ocampo.
-Sa jag det rätt? -Ja.
Fullständigt namn?
-Lucas Palacios. -Judith König.
Federico Corrales.
Sysselsättning?
Administrativa uppgifter hos justitieministeriet.
-Yrke? -Jag är advokat.
Jag är för närvarande arbetslös.
-Vad gjorde du förut? -Jag var i militären.
-Vilket område? -Marinen.
På ESMA, den maskintekniska skolan.
Kom igen, Fede.
-Du skämtar. -Ja. Jag jobbar för justitieministeriet.
Vem röstade du på i förra valet?
Ska jag säga Alfonsín? Eller sanningen?
Jag röstade inte.
-Inte? Varför inte? -Jag var 17.
Vad tycker du om Balbín?
Inget. Han var en viktig politiker.
Politiska preferenser, Eduardo?
Nu? Nej. Inga, noll.
-Vad tycker du om Perón? -Han var en viktig politiker.
Hur är det med Winston Churchill?
-Vad? -Napoleon Bonaparte?
Jesus Kristus?
Måste jag svara?
Kan du nämna fem medlemmar i den nuvarande regeringen?
Ja. Där är... Grispun.
-Grinspun. -Just det.
-Vem röstade du på? -Peronismen.
-Varför? -Jag är peronist.
Det menar du inte. Varför?
Det är den enda rörelsen som stått emot alla diktaturer sen 1955,
och kommer alltid att kämpa för social rättvisa.
Okej. Tack.
-Tack. -Du frågade.
Men inte för att du ska upprepa samma skit som jag hör dig säga hemma.
Var inte aggressiv, pappa.
Du provocerar mig, Maco.
Varför vill du jobba med oss?
Jag har en farbror som var bortrövad i ett halvår och knappt klarade sig.
Jag arbetar i receptionen på rättssal 14.
Ingen där bryr sig om vad ni ska göra.
Jag gör det.
Jag har två barn, ett bolån, och jag hörde att ni betalar övertid här.
Vi kommer att ärva det här landet och detta får inte hända igen.
Ni betalar väl övertid?
Vill du ha mig här eller inte? Jag trivs där jag är.
-Jag vill inte vara runt anti-peronister. -Välkommen, Maco.
Din pappa talade mycket väl om dig.
Jag är Luis Moreno Ocampo, biträdande åklagare.
Biträdande åklagare? Är det en grej?
Kan du nämna fyra gäster på Badía-showen förra veckan?
-Ja, Los Abuelos spelade. -Los Abuelos?
Los Abuelos de la Nada. Jättebra.
-Har du inte hört talas om dem? -Nej.
Sjung en sång.
-Nu? -Ja.
FEBRUARI
Okej, första problemet. Tid.
Vi måste genomföra den viktigaste rättegången i vår historia
på kortare tid än det tar att döma en hönstjuv.
Vi är här nu.
Allt måste vara klart den här dagen.
FEBRUARI 1985
Vi har bara de här dagarna.
Vad ska vi göra?
Det som fångar gör.
Okej. Andra problemet.
Vi måste bevisa att det var en systematisk plan.
Att alla visste vad som hände och hur det hände.
Att det hände i hela landet,
under de nio befälhavarnas regim.
De är ansvariga.
Vi kan inte jobba med polisen för de var också inblandade.
Ännu ett problem.
Domstolarna ger ingen information. Om de gör det, är det för sent.
-Glöm inte... -Mindre tid än tjuven.
-Ja, rolig kille. -Vi organiserar oss.
Först lägger vi upp de hemliga fånglägren på kartan.
-La Perla var i Córdoba. -Vad mer?
-ESMA. -Ja, ESMA.
-ESMA, marinen. -Vad mer?
-El Vesubio. -Vad mer?
-Campo de Mayo. -Vad tycker du?
-Hur lång tid är det kvar? -Fyra månader och två veckor.
Är det ett skämt?
Det är omöjligt. Strunta i det.
Det går inte.
Vad mer kommer du på?
Ni måste prata med Maria Eugenia.
Hon driver kommissionens arkiv. Känner till allt där.
Hon hjälper er.
Åklagaren ville att vi granskar alla fall.
-Alla? Vet ni hur många det finns? -Nej.
-Ni måste välja. -Ta bara fram dem.
Har ni valt ut några?
Watts, Meijide, Dalego, Avellaneda, Valenzi...
Vi får läsa alla.
Alla?
-Åklagare Strasseras assistenter? -Ja.
Vi tillhandahåller all information ni behöver.
MÖDRAR PÅ PLAZA DE MAYO
Hoppas att åklagaren beter sig bättre än i diktaturen.
Men under diktaturen gjorde han inte...
Nåt. Ingenting.
"'Mamma, berätta för honom att pappa flydde," sa han.
"Det var sista gången jag hörde hans röst.
"Sen förde de bort honom."
DECEMBER
Ansvaret för ledarskapet ligger hos juntan.
De ledde, det är tydlig.
-Men det är svårt att bevisa. -Varför är det svårt?
Kidnappningarna, tortyren och morden har bevisats eller kan bevisas.
Hur bevisar vi att de visste?
-De måste ha vetat. -De kommer säga att de inte visste.
"Det var överdrivna handlingar av underordnade.
"Jag kan inte vaka över varenda en mitt i ett krig."
-Ja, men 30 000 överdrivna handlingar? -Ja, han har rätt.
De kan säga: "Jag dödade ingen. Jag torterade ingen.
-"Jag beordrade inte bortföranden." -"Hur funkar en elpistol?"
Vi behöver vittnen som såg dem i lägren.
Tänk om ingen såg dem? Det var en del av planen, eller hur?
Att inte kopplas till morden och bortförandena.
-Nån måste ha sett dem. -Nej.
Vi måste fokusera på planen.
Bevisa att de gjorde samma sak över hela landet.
De förde bort människor överallt.
Höll dem i hemliga fångläger.
Torterade dem under förhör.
Människor försvann över hela landet.
Om vi kan bevisa det, kan vi bevisa att det var koordinerat.
-Det är vad vi behöver. -Så,
vi tar ärendena och organiserar dem
efter gren, år, fångläger...
-Efter region. -Efter region?
-Ska vi resa? -Ja.
Vart skulle du vilja åka?
Tack.
-De väntar på oss. -Såg du berget?
Jag visste det. Stan är full av fascister.
Känner du killen?
-Två kvarter ditåt. -Ditåt. Kom.
Är du säker?
Jag går hitåt. Vi ses senare.
Hej.
Hej, ursäkta mig. Godmorgon.
Jag letar efter Juan Pablo Noriega...
Inget här.
Okej, tack.
Fråga den där killen.
Ursäkta mig, herrn?
Vi kan inte jobba här.
-Fascister, jag sa ju det. -Vad ska vi göra?
Samla alla, vi åker nån annanstans.
Vad ska vi göra?
Håll den här.
ÅKLAGARNA BESÖKER PROVINSEN
Detta kan vara väldigt viktigt, för de kan ta med sig...
verktyg för att ta fram fler ärenden.
De kommer från åklagarmyndigheten.
Vi söker dem som har information
om brott begångna under diktaturen
för rättegången ledd av åklagare Strassera i Buenos Aires.
All information, namn eller data...
Polis, öppna dörren! Öppna dörren!
...går till justitiedepartementet på 2800 Mitregatan, eller ring 524096...
Tre personer tog mig från min cell. Jag hade ögonbindel.
De klädde av mig. De gjorde vad de kallar "ubåten".
De trycker ned ens huvud i en hink vatten tills man inte står ut.
De frågade absurda saker.
"Vad är kommunism?" Jag hade ingen aning.
Sen frågade de om jag visste var Firmenich bodde
eller andra namn jag inte kände till. Det gjorde dem rasande.
...kedjor runt anklarna och ger en ett nummer.
X-96.
Från den stunden var jag inte Mario Valle längre.
-Har ögonbindel. De slår mig med pistol. -De öppnar bagageluckan...
-...med en elpistol. -Jag började kräkas.
Jag kunde inte dricka vatten. Jag hade el i kroppen.
Vet du om dina grannar såg dem som tog dig?
Hur visste du att de kom från armén?
Hej, älskling. Vad är det?
-Jag väntade på dig. -Jaha.
Har nåt hänt?
Sitt ner, snälla.
Visst.
-Det är slut mellan Abel och mig. -Vem?
Pappa.
Förlåt, jag gillar inte killen. Jag vet inte om du vet...
-Han är gift. -Ja.
Jag är inte korkad, pappa.
Jag har alltid vetat det.
Och han frågade aldrig om dig.
Jag tror inte att han känner till ditt arbete.
Spionera inte på mig, okej?
Och skicka inte Javier.
-Du skrämmer honom. -Okej.
Du har viktigare saker att oroa dig för.
Förlåt.
DECEMBER JANUARI
15 FEBRUARI INLÄMNANDE AV BEVIS
Quilmes, Avellaneda.
FEBRUARI
Var?
På tredje hyllan.
En, två...
-Är det här okej? -ESMA ligger på den hyllan.
Har nån sett...
Här är tre från ESMA.
-Herr åklagare. -Ja?
Här är dina bevis.
Det finns 16 volymer, 4 000 sidor, 709 fall och över 800 vittnen.
Bra jobbat. Grattis.
-Lämna in det. -Vad?
Du följer med oss!
-Kom. -Vart?
-För att lämna in det! -Kom igen!
Lämna in det ensam? Nej. Tillsammans.
Ja, följ med oss.
Vad händer?
Åklagare Strassera, ansvarig för ärendet.
-Angenämt. -Angenämt.
Grattis.
Var hittade du dem? Hos scouterna?
Jag föreslår att du ägnar mer uppmärksamhet åt bevisens allvar,
än mitt teams ungdom.
Vänta bara.
Jag vet vad jag säger.
Lycka till.
Kom.
Allt.
Doctor!
Där är han.
Doctor, snälla.
En fråga!
Tror du att mängden bevis kommer att räcka?
Kvantiteten och kvaliteten på bevisen är överväldigande.
Vi uppnådde det på rekordtid.
Tack vare alla dessa ungdomar och herr Moreno Ocampo, min arbetspartner.
-Blev du hotad? -Jag föredrar att ignorera det.
Om ni ursäktar mig.
Doctor, ursäkta mig.
Är det sant att du blev hotad?
DEN STORA RÄTTEGÅNGEN
VEM ÄR STRASSERA
STRASSERAS UNGDOMAR
STRASSERAS ANDREMAN
-Hej, hur står det till? -Godkväll.
Förlåt.
-Trevlig artikel i tidningen. -Tack.
Jag var ironisk.
-Gillade du inte den? -Nej.
Alla där uppe har läst den.
-Och det är dåligt? -Hemskt.
-Ska jag gå? -Tänk inte ens tanken.
Det är din fars farbröder.
Det sista vi behöver är att du är en mes.
Låt oss ta en drink.
-Champagne? -Ja.
Han kände igen dig.
En till.
Tack och lov har din farbror inte sett dig än.
-Var är han? -Det säger jag inte.
Är det sant? Mycket?
Titta inte.
-Titta inte! -Du sa väl att det inte är mot honom?
-Nej. -Varför inte?
Han tror inte att det är mot honom.
Han tror att det är mot honom, familjen och landet.
Perla?
-Överste! -Det är du.
Hur mår du? Det var längesen!
-Och din fru? -Reser.
-Igen? -Ja.
-Var? -Milano.
Tack.
Farbror.
Förlåt att jag avbryter. Kan vi prata ett ögonblick?
Jag är generalmajor Ocampo för dig.
Ursäkta, general.
-Kan vi prata? -En fråga, advokat.
Tror du att du kommer att vinna rättegången?
Jag vet inte.
Tycker du att juntan gjorde rätt?
-Det var krig, advokat. -Statens krig mot samhället?
Mot väpnade grupper som hotade...
Som borde ha dömts för sina hypotetiska brott.
Inte kidnappade, torterade, mördade och bortförda.
Vad händer här?
Vad sa vi? Vi pratar inte politik i den här familjen.
-Luis, följ med mig. -Ursäkta mig.
Alla här behöver veta...
Allt väl, åklagaren?
Ja. Allt väl.
Behöver du skjuts?
Nej.
Nej, tack.
22 APRIL 1985 BÖRJAN AV OFFENTLIGA UTFRÅGNINGAR
Utrikesdepartementet säger att Clyde Snow kommer imorgon.
Han skyddas. Ambassaden samarbetar.
Ja.
-Vi klarar oss. -Ja.
-Okej. -Ja.
Lyssna på mig. Vi pressar inte.
-Det är första veckan, okej? -Ja.
-Säger du bara ja? -Nej.
-Loza, ett ögonblick. -Strassera.
Sekreteraren.
-Ursäkta mig. -Ja, vad är det?
Är han med dig?
Nej.
Han får inte vara här. Gå och kolla vem han är.
Okej.
-Min herre. -Ursäkta, jag skulle just gå.
Så? Ska du bara låta honom gå?
Slappna av, unge man. Allt är under kontroll.
-Nej. -Vi senarelägger det...
-Nej, jag vill inte ändra nåt. -Julio.
-Ett ögonblick. Vad?
Det var en man där.
-Han kan vara mullvad. -Hur vet du det?
Jag har sett honom förut.
Kan nån svara i telefonen? Den har ringt i fem minuter.
-Snälla! -Svara.
Hallå?
Jag kan försäkra er om att det inte finns nån bomb.
Hur kan du garantera det?
Det är uppenbart. Det är en operation för att terrorisera samhället.
Det här är en förolämpning, herr domare.
Denna kammares plikt är att genomföra en säker rättegång,
för åtalade och vittnen.
En säker rättegång? Är det ett skämt?
Vittnena och vi har blivit hotade i sex månader!
Försvaret hävdar att de tilltalades säkerhet inte kan garanteras.
Herr domare, det här är ett knep av de tilltalade.
Det är uppenbart.
Allt vi ber om är att skjuta upp starten av rättegången.
På obestämd tid.
-Tills förutsättningarna är rätt. -På obestämd tid.
Det är första dagen!
Man kan inte ajournera den första dagen!
Om vi ajournerar idag, om det inte blir rättegång, blir det aldrig av!
De behöver bara bombhota varje dag.
Strassera, kan du hålla tyst?
Vi fortsätter.
-Vad? -Ja.
Vi fortsätter som vanligt.
Denna domstol garanterar rättegångens säkerhet.
Rättegången äger rum och börjar idag.
-Bomben då? -Låt den sprängas.
-Du inser att det här beslutet... -Jag är väl medveten.
Du hörde honom. Han är väl medveten.
En sak till.
Kvinnorna kan inte bära sjalar.
De är Mödrarna på Plaza de Mayo.
Politiska emblem är inte tillåtna. Oavsett färg, typ eller ideologi.
-Rätten är väl medveten om... -Nåt annat?
Nej, herr domare.
-Sekreterare, förbered utfrågningen. -Ja.
Om jag får be.
Ursäkta att jag stör er.
Jag behöver inte förklara vikten av rättegången, än mindre för er.
Det finns en galning som försöker stoppa den...
såvida ni inte tar av era sjalar.
Det är ett svårt beslut, jag vet.
Det är inte vårt val att göra,
utan ert.
Jag är ledsen.
-Förlåt. -Ja.
-Vad ska vi göra? -Vi gör det.
Oroa dig inte.
Jag förklarar härmed förhandlingen öppnad
för rättegång i mål 13/1984,
som avser följande befäl från försvarsmakten:
Generallöjtnant Jorge Rafael Videla, amiral Emilio Eduardo Massera,
brigadgeneral Orlando Ramón Agosti, generallöjtnant Roberto...
-Är du okej? -Ja.
Var inte rädd. Det finns verkligen ingen bomb.
-Jag vet. -Okej.
Generallöjtnant Leopoldo Fortunato Galtieri,
amiral Jorge Isaac Anaya,
brigadgeneral Arturo Basilio Ignacio Lami Dozo.
Vi kallar nu till vittnesbåset dr Ítalo Argentino Lúder.
Dr Lúder, ditt vittnesmål kommer att avläggas under ed.
Svär du att säga sanningen, hela sanningen och inget annat än sanningen?
Ja.
Varsågod och sitt.
Dr Lúder, under den tid du var president
för den verkställande makten,
utfärdades följande dekret. 2770, 2771...
-Killen jag berättade om är där. -...och 2772.
Frågan är följande:
Vilka var argumenten som ledde till dessa dekret?
I februari 1975...
...för den argentinska militärens ingripande
i kampen mot upproret.
Jag utökade försvarsmaktens ingripande till hela landet.
Vi bör betona att ordern om utplåning utfärdades
under María Estela Martínez de Peróns demokratiska regering,
som begärde hjälp av försvarsmakten,
eftersom vi var på gränsen till ett inbördeskrig.
-Eller hur, doctor? -Jag sa aldrig "inbördeskrig."
Hur skulle du definiera det då?
Jag pratade aldrig om krig.
Men det fanns uppenbarligen en fiende som äventyrade den nationella säkerheten.
-Eller hur? Du sa just det, dr Lúder. -Ja, det stämmer.
Låt vittnet förklara sin tolkning
av detta ord som är så viktigt för försvaret, "utplåna".
Innebär det att få information till varje pris?
Att tortera, kidnappa,
och fysiskt eliminera en hjälplös individ?
Du ska svara.
Det betyder inte på nåt sätt fysisk utplåning.
Dekreten innebär inte på nåt sätt förtryck utanför lagen.
Vittnet erkänner att fienden existerade och måste förintas.
Här ser vi en bild av en skalle med ett hål i pannloben,
där man kan se ett cirkulärt hål som motsvarar hålet
gjort av en kula som trängt genom dess panna.
Den här bilden visar en skalle med ett hål i pannan.
Ett cirkulärt hål som motsvarar kulan som genomborrade skallen.
Och från dess storlek och form, även om benen varit begravda,
vet vi att den här personen avrättades på några meters avstånd.
JUNTARÄTTEGÅNG UTLÄNDSKA VITTNEN
Bland utländska sändebud, uppgav Antoine Sanguinetti
att under hans besök i vårt land 1978...
25 APRIL
...samlade han in många klagomål från familjer...
...och internationella organisationer angående de påstådda försvinnandena?
Luis.
26 APRIL
Klagomålen som presenterats av FN och Amnesty International.
...inte heller av människorättsorganisationer, OAS eller FN,
mot regeringen...
Herr domare, åklagarsidan
har de många rapporter och anmälningar som mottagits,
vilket är ett tydligt bevis på att vittnet begår mened.
Doctor Strassera, vänta på din tur, tack.
Fortsätt, viceamiral.
Jag har ingen kännedom om det du nämnde.
Som jag sa,
det var allmänna frågor om Argentinas politiska situation.
Och?
Vad?
-Hur går det för oss? -Bra, skulle jag säga.
Vilka är du osäker på?
Jag sa ingenting. Jag sa att det går bra.
Vad tänker du på?
-Ingenting. -Inget bra, menar du.
Vad vill du att jag ska säga, Julio?
-Varför går det inte bra? -Jag sa inte det.
Men du tycker det.
-Det går bra. -Men?
Jag pratade med mamma.
-Vad sa hon? -Ingenting.
-Inget. Det vanliga. -Vad är det?
Det vanliga, Julio.
Hon tycker att utländska experter är som radikalerna.
-Kampanjen mot Argentina. -Luis.
Din mamma kan inte vara rättesnöre.
Hon gick i kyrkan med Videla.
-Vi kommer aldrig att övertyga henne. -Nej.
Om det är vårt uppdrag att övertyga henne, är vi körda. Det går inte.
-Aldrig. -Tror du att vi kan?
Nej.
Vi kommer aldrig att övertyga folk som din mamma.
-Aldrig. -Okej, Julio. Du har rätt.
Du är så envis. Det går inte att prata med dig.
-Julio. -Vad?
-Jag behöver dig. -För vad?
Morgondagens vittnesmål.
-Nu? -Ja.
Okej.
Det finns ett väntrum.
29 APRIL
-Får hon vara med mig? -Bara vittnen.
-Du måste stanna tills vittnesmålet. -Isolerad?
Du får inte prata med nån.
Så ensam?
Rätten slog fast att du inte får träffa nån.
-Här. -Ska ni täcka över mitt ansikte med?
Det är för din säkerhet.
Visst. Jag har mottagit hot i en månad.
-Och ditt säkerhetsteam? -En man kom en dag och försvann sen.
Det är bäst att hålla sig borta från polisen.
-Och hon? -Hon är med mig.
Hela dagen. Oroa dig inte.
Rätten kallar fru Adriana Calvo de Laborde.
Frun, den nuvarande domstolen kommer att ta emot ditt vittnesmål i processen
mot militärjuntans befälhavare
i den så kallade "Processen för nationell omorganisation".
Ditt vittnesmål...
Den 4 februari 1977 fördes jag bort från mitt hem.
De satte mig i en bil.
När bilen svängde runt hörnet,
satte de en tröja över mitt huvud, kastade mig på bilens golv
och trampade på mig.
Sen började de hota att döda mig.
De tog ut mig, tog av tröjan,
band för mina ögon hårt med en trasa, och satte handfängsel bakom min rygg.
Vid den tiden var jag gravid i 26:e veckan,
så ganska långt gången.
De torterade mig trots mitt tillstånd.
De låste in mig i månader.
Tortyren var systematisk, ständig, av alla slag...
Rätten kallar fru María Kubik.
Godkväll, Juan Carlos.
På den sjunde dagen av rättegången mot de tidigare befälhavarna,
öppnade domstolen med Kubiks hjärtskärande vittnesmål,
mor till den försvunna María Cristina Lefteroff.
Svär du att säga sanningen, hela sanningen och inget annat än sanningen?
Jag svär.
María Cristina Lefteroff kidnappades och fördes till Quilmes-brigaden.
Timmar senare när mamman försökte hitta sin dotter,
kidnappades hon också och fördes till ett hemligt fångläger.
Och mina bröder var 13, 11, 10 och den yngsta 8.
Vi tvingades kliva av planet och fördes genom flygplatsen,
till ett fordon där de täckte våra ansikten.
9 MAJ
Vi fick höra att vår mamma skulle skickas till Tucumán.
Hon är ännu försvunnen.
Fick du veta vad som hände med din son?
Jag var besluten att göra vad som helst, gå till Campo de Mayo, vart som helst.
En vän sa till mig: "Iris, leta inte efter honom, de dödade honom."
I en korridor, tillsammans med andra människor,
inklusive min fru, som torterades framför mig,
och jag kunde höra alla hennes skrik av smärta.
Ingen visste nåt. "Varför tar de henne? Vart?"
Det här är fallet med nån jag inte kände. Nån som torterades i flera dagar.
Gänget torterade honom dag och natt, skoningslöst,
med alla metoder jag har förklarat och många fler.
När gänget gick därifrån, herr domare, satte vakterna igång en grillfest.
De började dricka vin och blev fulla.
En fick idén att tortera honom, och de började tortera honom igen.
Den här gången var de inte ute efter nån information, herr domare.
Det enda syftet med denna tortyr som varade i timmar...
var att fången skulle säga:
"Jag suger kuk och min mamma är en slyna."
De torterade honom i timmar för att få honom att säga det.
Och han sa det inte, herr domare.
Han sa det inte.
Jag är ledsen att jag sa det, men jag tror att det är viktigt,
eftersom de nämnde överdrivna handlingar,
och förmodligen, för de tilltalade, är dessa överdrivna handlingar.
Resten är bra. Bara vanlig kall och grym tortyr.
Snälla, beskriv fakta utan att döma.
Det är ett faktum, herr domare.
En gång bad jag en vakt som var mer human, att låta mig prata med henne.
Han tar mig, sätter mig i Claudias cell,
jag tar av mig ögonbindeln...
Claudia sa: "Pablo, tack för styrkan du ger mig."
20 MAJ
Jag hade sagt att när vi kom ut skulle vi börja en relation.
Ett par, kan man säga.
Sen, vid en viss tidpunkt, sa hon till mig:
"Rör mig inte, för jag har blivit våldtagen.
"När de torterade mig, vände de på mig,
"och våldtog mig framifrån och bakifrån."
Rätten kallar Alejandra Naftal.
Jag fördes till en annan plats och tjejerna visste att jag blivit våldtagen.
De berättade att de också blivit våldtagna, upprepade gånger.
Det var inte svårt för vissa där
att utnyttja oss kvinnor på det brutala sättet.
En avsikt att psykologiskt bryta ner personen.
Första dagen de torterade mig, dagen då jag kidnappades,
fick nåt mig att känna mig hemsk.
Det var en kvinna som hällde upp mate, som om det vore nåt vardagligt.
21 JUNI
Vi rapporterar och följer dig till ett nytt hotell.
Jag går tillbaka, herrn.
Vi har skuggats i månader.
-Ditt vittnesmål är mycket viktigt. -Jag vittnar inte.
Zelaya, vi sätter oss.
Lugna ner dig.
Du måste vittna.
Folk måste få veta.
Eller så missar du chansen
att få landet att höra vad de där brottslingarna gjorde...
De där brottslingarna?
En av torterarna arbetar för borgmästaren.
Läkaren som kollade om jag klarade av fler stötar
är överläkare på ett sjukhus.
Jag måste leva bland dem.
Vad gör jag här?
Zelaya, vi kan begära en livvakt. Vi kan skydda dig.
Nej, det kan vi inte.
Det är sanningen.
Medan de här typerna är fria kan vi inte skydda nån.
Tråkigt men sant.
Nyheter idag är att, som vittnen begärt,
slutade åklagarmyndigheten att släppa den dagliga listan över vittnen.
Detta med tanke på de upprepade hot
som varje dag drabbat vittnen.
17 JULI
Hallå?
En medlem i Tricolor-kommandot berättade för åklagarsidan
att inom mindre än 48 timmar...
-Vem? -...skulle åklagaren dö.
ÅKLAGAREN HOTAD
Vi har också blivit hotade.
Åklagaren borde lämna in en formell anmälan,
-eller ge mer detaljer... -Detaljer?
Judith, kom, snälla.
Kan du ge nån information om samtalet du fick tidigare?
Han ringde före lunch och sa att han var del av Tricolor-kommandot.
Det finns inget sånt kommando. Kan du vara mer specifik?
Ett namn? Några egenskaper?
Naturligtvis, eftersom det var ett anonymt samtal,
kan jag inte ge namn eller fysiska kännetecken.
Hur var hans röst?
Det var en konstig och grov röst. Lite löjlig.
-Som en fascists röst. -En fascists? Vad menar du?
Som er, advokaten.
-Detta är en absolut brist på respekt. -Det räcker.
Vi avslutar uppehållet och fortsätter med utfrågningarna.
Antingen militären...
...den tilltalades aggressiva strategi upprepas om och om igen.
...för vittnet att säga att han hade...
20 JULI
SLUTA MED DEN HÄR SKITEN!
Bomben tvingade dem att fördubbla säkerheten under rättegången,
på grund av upprepade hot mot president Alfonsín och åklagare Strassera.
När de släppte mina syskon och mig sa de åt oss att inte ta av ögonbindlarna,
att de skulle hålla vakt.
Vi stod så i 15 minuter på gatan.
Mina syskon grät, frågade efter min mamma.
Jag såg en restaurang tvärs över gatan.
Den var full.
Folk tittade på oss.
Ingen hjälpte till.
Hur kan nån tro att en grupp barn
skulle vara farlig?
Födslovärkarna satte igång den 15 april.
Det var mitt tredje barn, jag visste det skulle gå snabbt.
En patrull kom, de fick in mig och vi lämnade det femte distriktet.
Jag fick ögonbindel och låg ner i bilen.
Mina händer var bundna bakom ryggen.
De förolämpade mig.
Jag sa till dem att min bebis var på väg att födas,
sa åt dem att sluta, att det inte var min första, det var dags.
De gjorde ingenting.
Föraren och den andra killen bara skrattade.
De sa att det inte gjorde nån skillnad, för...
de skulle döda mig och barnet.
Jag borde inte bry mig.
Jag vet inte hur jag lyckades ta av mig underkläderna
för att låta bebisen födas. Jag minns inte.
Jag skrek:
"Den kommer, jag kan inte hålla in den. Stanna!"
Och min lilla flicka föddes faktiskt.
De stannade vid sidan av vägen.
Min bebis var frisk. Hon var väldigt liten.
Hon ramlade av sätet, hängde i navelsträngen på golvet.
Jag bad att de skulle låta mig hålla henne, men det gjorde de inte.
De knöt navelsträngen och fortsatte köra.
Tre minuter senare grät min bebis.
Jag var fortfarande bunden med ögonbindel. De vägrade ge henne till mig.
Vi kom till en annan plats, en stor byggnad med bänkskivor i marmor.
De lade min bebis på en bänkskiva. Hon var kall, smutsig och grät.
De lät mig gå in, kom med en hink,
och lät mig torka golvet och rengöra alla bänkskivor.
Jag var tvungen att göra det, naken, inför officeren.
Inför vakterna, som skrattade.
Först efter det fick jag hålla mitt barn.
Kvällen före min frigivning,
sa Claudia en sak som jag aldrig kommer att glömma.
Varje 31 december,
på nyårsafton,
ska jag höja ett glas för henne och alla andra.
För hon var redan död.
Vill du tillägga nåt mer?
Herr domare, jag vill bara veta
om min dotter är död eller lever.
Tyvärr kan denna domstol inte svara på det.
En månad senare släpptes jag.
Vi förlorade våra jobb, vi förlorade vårt hem,
vi förlorade våra vänner,
vi förlorade allt. Vi var tvungna att fly landet.
De lyckades terrorisera mig, herr domare.
Som tur var terroriserades inte alla.
Det fanns släktingar,
mödrar och mormödrar som konfronterade dem.
Och jag är här idag och kräver rättvisa, tack vare dem.
Jag har inget mer att tillägga.
Har åklagaren några frågor?
Inga frågor, herr domare.
Kommer försvaret att ställa frågor?
Inga frågor.
Ditt vittnesmål är över, frun. Tack.
Jag har redan gått.
Hallå?
Ja, jag kopplar dig.
De måste finnas där.
-Luis. -Titta.
-Det är din mamma. -Tack.
Låt se.
Hallå?
Jag är okej, mamma. Tack. Vi hade en bra utfrågning idag.
Hörde du det på radio?
Självklart visste jag, jag visste inte att du lyssnade.
Verkligen?
Vad tycker du?
Adriana Calvo de Laborde.
Var det sant det hon sa?
Det är självklart.
Hur kan nån vara så grym?
Vara så grym mot en gravid kvinna?
Inte ens bry sig om en bebis.
Hemskt, ärligt talat. Hemskt.
Jag trodde aldrig att jag skulle höra nåt... så hemskt.
Inte jag heller.
Jag vet att jag sa fula saker och att vi bråkar mycket.
Det är inte lätt för mig
att se min son göra nåt jag inte håller med om.
-Tja... -Så har jag alltid tänkt.
På grund av min utbildning, religion, de människor jag känner...
Jag har alltid respekterat armén, men nu...
Nu tror jag att du har rätt.
-Tror du att jag har rätt? -Ja, Luis, du har rätt.
Videla borde åka i fängelse.
-Luis. -Ja, mamma.
Han borde åka i fängelse.
Jag vet inte hur många som lyssnar på rättegången.
Ja, alla borde lyssna på den.
Ja, vi jobbar på det.
Vi förbereder morgondagens utfrågning.
Det är uppenbart att krafterna är sammankopplade.
Bettini-fallet. Alla brott i en enda familj.
De mördar sonen, kidnappar fadern och jäklas sen med farmodern.
Slappna av, det går bra.
-Vad är det? -Jag gillar inte att du säger så.
-Att det går bra. -Jag gillar inte det.
Varför inte?
Det går bra,
men om du tycker att det går bra,
kan allt gå åt helvete, förstår du?
-Jag försöker bara vara positiv. -Du måste vara vassare än nånsin.
Det är sant, hittills har du lyckats...
få uppmärksamhet.
Du har fått känslor. Ja, visst.
Är du okej?
Är du okej eller inte?
-Svara mig. -Nej!
-Är du okej? -Nej, men det är inte du heller!
Det är ESMA:s tur. ESMA är tuffa.
Jag vet.
Du vet.
Var försiktig, Julio.
Var försiktig.
-Mamma? -Ja.
Det finns ett brev här. Från den argentinska flottan.
Med en kula.
Ge mig det.
Nån lämnade det här.
HERR STRASSERA VI SKA AVRÄTTA DIG OM 48 TIMMAR
Två veckor, det är allt.
-Du sa en. -Vero, det spelar ingen roll.
Jag är inte rädd.
De som dödar hotar inte. Det är ett känt faktum.
De bröt sig in i vårt hem och utfrågningen är om en timme.
Snälla, jag ber er.
-Det är den viktigaste dagen. -Okej.
Jag vill bara inte att nåt ska hända er.
Två veckor, tills vi är klara med ESMA. Det är allt!
-Tills vi är klara med ESMA. -Okej.
-Nu går vi, barn. Snabbt. -Bra.
Tills du är klar med ESMA.
Doctor. Media talar om ett nytt hot.
Att du har fått ett brev i din bostad.
Det är en meningslös sak.
Jag tror att de försöker skrämma vittnen mer än mig.
Och det är väldigt klumpigt.
Om de gör nåt mot mig kommer jag alltid att ha en ersättare.
Så du tror på hoten. Har du anmält det?
Det är under utredning.
Våra källor säger att det var ett brev från den argentinska flottan. Är det sant?
Det är dags för utfrågningen. Tack för omtanken.
Det var åklagare Julio Strassera.
I dag står han inför det svåraste ögonblicket mot de tidigare befälhavarna.
Allt du bidragit med är mycket viktigt. Ingen tvekan om det.
Riskerna du tog, bevisen du kom med.
Du är en hjälte.
Men din situation är annorlunda.
-Försvaret kommer... -Varför är det annorlunda?
Låt mig vara tydlig, vi försöker hjälpa dig.
-Jag försöker... -Varför är jag annorlunda?
Vet du vad?
De kommer att försöka bevisa att du inte var ett offer, utan anställd på ESMA.
Men det är sant. Jag jobbade för dem för att de tvingade mig.
-Ja, vi vet. -Inte bara sanningen spelar roll.
-Det handlar om risker. -Jag har tagit risker.
Jag tog risker för att samla allt det här för rättegången.
Jag torterades, kidnappades...
De tvingade mig att tjalla på mina kamrater.
Vissa kan ha försvunnit på grund av mig.
Nej.
Jag är ett offer, och jag måste höras.
Låt vittnet svara om kompensationen han just beskrev
kunde betraktas som ersättning för hans arbete på ESMA.
Herrn, jag tvingades att arbeta där.
Jag var tvungen att använda min kunskap för nåt som jag visste var olagligt.
-Det vill säga förfalskning av ID-kort. -Jag förstår.
Jag sa att han skulle krossa honom.
...på ESMA tvingades de utföra uppgifter.
Herr domare.
Bevisen som delats av vittnet är talande nog för att sätta stopp
för de här otroliga trakasserierna som försvaret företar sig
för att bevisa om han var en slav.
Försvaret har rätt att ställa de frågor som de anser nödvändiga.
Domstolen kommer att avgöra om de är lämpliga eller inte.
-Det är vad jag säger. -Herr åklagare.
Tack, herr domare.
Svara då.
Gick du ut och in på liknande sätt som resten av personalen?
Såsom underofficerare eller soldater?
När jag väl fick passersedeln var det ganska likt.
Därför är det bevisat att strukturen för ingångar och utgångar
var likadan som för resten av personalen.
De fick honom att se misstänkt ut.
Om du hörde rättegången idag,
är det som om ESMA var en klubb där fångarna strosade runt.
Hör på, Luis.
Om jag skulle gråta för varje vittnesmål som blir komplicerat,
för varje fråga från domarna...
Eller svarandens press, borde jag gå i pension, byta jobb.
-För det är precis deras jobb. -Och vårt är att vinna rättegången, Julio!
För att vinna med åtalet, med domen, på gatorna.
Vilken gata? Lavalle eller Paraná?
-Var inte nedlåtande. -Vad hände?
-Lyssna. -Försök förstå gränserna för vårt jobb.
Vittnena är hjältar. Vi måste ta hand om dem.
Vi är tjänstemän i rättsväsendet. Tjänstemän.
Vi engagerar oss inte i vittnena eller domarna.
Eller låter nån pressa oss.
Är det klart? Tjänstemän.
Du vet att några tjänstemän inte tog ansvar
och spelade dumma under diktaturen!
Vem spelade dum, till exempel?
Du vet vad jag menar.
Nej, det gör jag inte. Vill du förklara?
-Att vara tjänsteman betyder inget om... -Inga omsvep.
Vad pratar du om?
Om att ta risker som tjänsteman och inte vara nedlåtande.
Tar jag inga risker? Är jag nedlåtande?
-Jag pratar inte om dig. -Du sa precis att jag är det.
Att jag är användbar för dem vid makten och spelade dum under diktaturen.
Nej! Jag pratar om nåt annat.
Du ska pina mig för bortförandena jag inte kunde utreda.
Jag menar nåt annat, Strassera.
Nej, det gör du inte. Jag vet vad du pratar om.
Vad tror du att vi gjorde under diktaturen?
Tjänade en massa pengar?
Festade i Punta del Este?
Njöt av privilegierna av att komma från en adlig familj?
Med en överstefarbror?
Och en mamma som gick i kyrkan med Videla?
Jag kan inte svara för min familj.
Utan bara för mig själv.
Dra åt helvete, Moreno Ocampo.
-Dra åt helvete själv, Strassera! -Okej.
Jag kan också svara för mig själv.
Hallå?
Strassera, ja.
Okej.
Okej. Imorgon.
Okej. Överens.
Bruzzo.
-Vadå? -Jag vet inte.
Jag vet inte.
Julio. Förlåt.
-Först och främst, grattis. -Tack.
Det du gjorde har väckt hoppet för många. Sitt.
Inte bara jag,
alla är stolta över det arbete du gör.
Tack.
Presidenten själv sa att det var ett exempel, nåt historiskt.
Jag uppskattar det.
Varför kallade du hit mig?
Kaffe?
En kopp kaffe?
Vad ber minister Tróccoli om?
Tja...
Jag är orolig för nåt, och du måste hjälpa mig.
Hjälpa dig?
Ja, det är känsligt.
Det finns stor oro i styrkorna.
De tror att det här är början, och rättegångarna kommer att fortsätta.
Vi måste ta ansvar.
-Rättvisan måste ta ansvar. -Ansvar?
Å vems vägnar berättar du det här för mig?
Å landets vägnar, Julio. Landet.
Om det blir ett militärt uppror, och du vet att det kan hända,
vem räknar de döda?
Du, jag? Domarna?
Julio.
Jag kan inte tro det. Vad gör du här, Luis?
-Kan du berätta exakt vad Bruzzo sa? -Jag sitter på toaletten.
Du kanske antar att han sa nåt, men nej.
Snälla.
Snälla, berätta vad Bruzzo sa!
Jag har sagt det tre gånger.
Han...
Han bad oss att vara försiktiga...
med vår yrkan om fällande dom. Försiktiga.
Vad betyder det?
Till exempel, jag har precis torkat min rumpa, försiktigt.
Otroligt.
Du är inte okej.
Och vad sa du till honom?
Jag sa till honom att...
han ska få veta vad vi yrkar
vid slutpläderingen.
-Att rättsväsendet är oberoende. -Vad sa han?
Han sa...
Om rättsväsendet inte agerar rätt kan det bli värre för demokratin.
Flygvapnet måste rentvås.
-Sa han det till dig? -Mer eller mindre.
-Vänta, hur då? Sa han "flygvapnet"? -Nej, men han antydde det.
Så "försiktig" och "flygvapnet" var inte i samma mening?
Lita på mig, Luis. Vi är själva. Ensamma.
Ser du inte det?
Vi försökte. Nu går vi.
-Tack. -Gå, Julio.
Titta på flygvapenjävlarna.
De skrattar oss i ansiktet. Idioter!
Okej.
Julio!
Julio, sluta!
Herr sekreterare.
-Sluta! -Kan du begära att åklagaren
avstår från att göra obscena gester mot försvaret?
-Snälla. -Julio!
Herr Strassera, vänligen följ protokollet strikt.
Kan du lugna dig? Lugn.
Jag är lugn.
-Det verkar inte så. -Jag lugnar mig.
Alla reser sig.
Tiempo Nuevo.
Doctor Gonzaga,
Amiral Masseras försvarsadvokat.
Vad skulle du säga till nån som följer rättegången,
och som dagligen hör att amiral Massera är en mördare?
Jag skulle säga till dem att tänka på hur Argentina var för 10 år sen.
Gerillans och Isabels Argentina.
Jag skulle fråga den personen,
tänk om amiralen hade förlorat kriget?
Var skulle president Alfonsín vara?
Och domarna?
I fängelse eller avrättade.
Nej.
-Varför? -Därför.
-Det räcker inte. -Hur kommer det sig? Jag säger nej.
Ge mig en anledning.
Han var diktaturens propagandaminister.
Räcker det nu?
-Okej. -Det är viktigt...
Du är vuxen, gör som du vill.
-Vi måste förklara... -Okej, okej. Hejdå.
Vi måste...
Vad?
Moreno Ocampo vill ha mig på TV. På Neustadts program.
Vad sa du?
Nej. Jag skulle aldrig göra det. Han kan göra vad han vill.
-Hallå? -De skulle knäcka dig. De gör så.
Ja.
Vad? Ska jag förklara igen? 20 gånger?
Ja.
-Det är hans val. -Pappa.
-Telefonen. -Nej.
-Nej, det är inte Moreno Ocampo. -Vem är det?
Vet du vart vi ska?
Det är inte min sak att veta.
Men du vet.
Okej.
-Tack. -Doctor.
Hur är det?
Ursäkta besväret,
men det här kunde inte göras på presidentens kontor.
Jag förstår.
-Jag säger till presidenten. -Ja, visst.
-Åklagaren är här. -Be honom komma in.
Varsågod.
Mannen alla pratar om.
Du ser utmattad ut.
-Julio. -God kväll, herr president.
Du vet att vad som görs
är mycket viktigt för den argentinska rättvisan.
Ja, tack.
Vi är väldigt stolta.
Det varade i en kvart eller mindre.
-Och Bruzzo var där. -Ja, men han pratade inte.
Varför var han där då?
Jag vet verkligen inte.
För att visa sig enig med presidenten? Tróccoli kanske bad honom.
-Och vad sa presidenten? -Han sa till mig att...
han var uppdaterad med vittnesmålen.
Att han blivit rörd.
Och att...
han vill träffa några vittnen. Han skötte snacket.
Du sa inget?
Jo. Jag frågade...
-vad han förväntade sig av rättegången. -Bra. Det är bra. Bra.
Vad sa han?
Det var då han sa: "Jag kan inte säga nåt."
Det är allt.
Vad konstigt. Inget annat?
Nåt. Han måste ha sagt nåt mer.
Ja.
Han sa nåt när jag gick.
Där har vi det. Vad sa han?
Han sa:
"Jag ser fram emot att höra din slutplädering."
-Sa han det? -Ja.
Okej, det är kristallklart.
Vad?
Maktdelning. Det är perfekt.
Julio, du måste skriva en bra slutplädering.
En jäkla bra slutplädering.
Och den måste vara slående, för tydligen hänger mycket på det.
Allt kanske beror på det.
Okej, jag förstår. Gör mig inte ännu mer nervös.
Julio.
Jag ska berätta nåt jag aldrig har sagt förut.
Och det faktum att jag aldrig berättade det säger mycket.
-Och jag vill berätta det nu. -Kom igen, Silvia.
Jag är stolt över dig.
Vet du vad det är? Jag trodde alltid att jag var gift med...
en grinig icke-troende och nu är du nationalhjälte.
-Vem säger det? -Det spelar ingen roll.
Du är en nationalhjälte.
Lämna nationen utanför det.
Som du vill.
Och hjältar finns inte, Silvia.
Det kanske de gör, Julio.
Kanske...
-Okej. -Det är för att ta bort glansen.
Jag kommer.
Nu kör vi.
Direktsändning om tre, två, ett.
Luis Moreno Ocampo, berätta för mig.
Hatar du militären?
Nej, inte alls. Jag respekterar institutionen.
-Det verkar inte så. -Vad synd.
Jag är som en del av militärfamiljen.
Menar du det?
Vet du att du är hatad av de flesta inom militären?
Jag vet inte om det är de flesta.
Vissa av dem gillar inte det vi gör, men jag tror att andra gör det.
Tror du att det finns nån som gör det?
Låt mig fråga dig en sak, Bernardo.
Vet du vem Francisco Ortiz de Ocampo var?
-En släkting till dig? -Min farfars farfar.
Den första överbefälhavaren i argentinsk historia.
Den allra första.
Tror du att jag kan vara emot militären?
Saken är att jag är advokat.
Lagen är min passion.
Jag kan inte tillåta att de som bryter mot den kommer undan.
Vad herr Strassera och jag vill, förutom att få rättvisa för offren,
är att sluta använda döden som ett politiskt verktyg.
Är det inte vad alla vill?
-Ja. Naturligtvis. -Det här handlar om vad landet behöver.
Respekt och rättvisa.
"Det argentinska samhället och lagen har anförtrott oss uppdraget
"att komma till er för att kräva rättvisa.
"På samma gång,
"är det omöjligt att prata om de tusentals fallen,
"och de fall som valts ut kan inte representera omfattningen på...
-Folkmordet. -Folkmord, ja.
Vad tycker du? Berätta.
Jag lyssnar noga på en domstolstjänstemans oskyldiga prosa.
Föreställer mig tusentals människor som gäspar i Argentina och världen,
medan de lyssnar i direktsändning.
Det här är ingen pjäs, Somigliana.
Inte heller ett ärende, Strassera!
Lugna er, ni två.
-Ja, vi lugnar oss. -Okej.
Det Julio började säga är bra.
Visst, det är formellt, men starkt.
Visst?
-Börja med att prata om våldet. -Ja, våldet. Nej.
Om våldets historia i Argentina.
Och sen,
militärregeringens reaktion.
-Ett våldsamt svar. -Ja.
Hemligt.
-Och fegt. -Ja, fegt.
-Jag älskar det. -Jag med.
-Kör. -Ett våldsamt svar...
Kolla. Vad tycker du?
Ge mig dem.
De enda som kunde auktorisera att någon skulle gripas,
först av armén, sen föras till flottans hemliga center
och sen transporteras på ett militärflygplan, var militärjuntan.
"Officiella åtal ersattes av anklagelser.
"Förhör genom tortyr och motiverade av...
"Nero-aktiga gester"?
Ja, vadå?
-Nero-aktiga gester? -Kejsar Nero.
Som i tummen ner.
Okej.
-Men det är inte tydligt. -Inte?
Vad sägs om...
"Neros tummen ner-gest?" Inte?
-Ja. -Här. Fortsätt.
Låt mig se.
"Nu när det argentinska folket har fått tillbaka regeringen,
"och kontroll över dess institutioner,
"tar jag ansvar för att i dess namn deklarera
"att sadism inte är en politisk ideologi,
"inte heller en krigsstrategi, utan en moralisk perversion."
-"Moralisk perversion"? -Ja.
Inte?
-Har vi spårat ur? -Felfritt.
-Jaså? -Ja.
Godkväll.
-Kändisen är här! -Du är...
-Får jag? -Visst, herr kändis.
Vad tycker du?
Ursäkta.
Vad är det här?
För att ta bort glansen, sa de.
De lyckades inte.
Du glänste.
Visst?
I dag går rättegången in i ett avgörande skede.
Åklagare Julio Cesar Strassera kommer att framföra,
i närvaro av de nio tidigare befälhavarna,
slutpläderingen där han kommer att styrka anklagelserna
för mord och andra allvarliga brott som den före detta juntan står anklagad för.
Juridisk specialmedia...
18 SEPTEMBER 1985 SLUTPLÄDERING
För in de tilltalade.
Alla reser sig.
Ni kan sitta.
Prövningen förklaras återupptagen
för åklagaren att fullgöra sina skyldigheter i detta åtal.
Vi informerar parterna om att under svaromålet,
tillåter domstolen inga avbrott eller interventioner
annat än av personen som talar.
Dessutom rekommenderas alla åhörare
att strikt följa uppförandereglerna,
som fastställts av denna domstol och vederbörligen delgivits.
Doctor Strassera, åklagarsidan har ordet.
Varsågod.
Ärade domare,
argentinska samhället,
men också det universella juridiska samvetet,
har anförtrott mig
det nobla uppdraget att inför denna domstol kräva rättvisa.
Tekniska och sakliga skäl,
såsom avsaknaden av en specifik definition
i landets lagar, som exakt skulle kunna beskriva
den slags brottslighet som ska bedömas idag,
och omöjligheten att kunna bedöma de tusentals fallen vart för sig,
har fått mig att förete
under 17 dramatiska veckors utfrågningar, endast 709 fall
som inte fullständigt uttömmer...
det skrämmande antalet offer det orsakade
i vad vi skulle kunna beskriva som det största folkmordet
i vårt lands unga historia.
Våldet härskade i hela landet,
när tre av de tilltalade återigen beslutade,
på uppdrag av försvarsmakten,
att ta regeringsmakten med våld utan hänsyn till folkets vilja.
Och vad var statens svar efter den här kuppen,
till den subversiva gerillan?
För att beskriva det, ärade domare, behöver jag bara tre ord.
Grymt, hemligt och fegt.
Gerillan kidnappade och dödade.
Och vad gjorde staten för att bekämpa dem?
Kidnappade, torterade och dödade i en oändligt mycket större skala.
Och vad som är ännu värre, utanför alla rättssystem.
Och från och med då, ärade domare,
fick det mycket allvarligare konsekvenser.
Hur många offer för förtrycket var skyldiga till illegal verksamhet?
Hur många var oskyldiga?
Vi kommer aldrig att veta, och det är inte offrens fel.
När man slopade rättsligt förfarande skedde en verklig juridisk omstörtning.
Officiella åtal ersattes av anklagelser.
Förhör, av tortyr.
Genomtänkta domslut motiverades av Neros tummen ner-gest.
Bland de många skulderna detta fega system
har orsakat det argentinska samhället, finns det en...
som inte kan gottgöras.
Jag skulle vilja upprepa det.
Bristen på rättsliga domar är inte avsaknaden av formaliteter.
Det är en viktig fråga rörande mänsklighetens värdighet.
Till exempel ledde dess övergivande till följande:
En person kidnappades för att tillhöra PAF.
Peronistiska försvarsmakten.
Men de tillhörde AFP,
Argentinska federationen för psykiatriker.
Har nån rätt att låta Adriana Calvo de Laborde
föda i handfängsel, med ögonbindel, i baksätet på en patrullbil,
liggandes på golvet, utan att kunna...
hålla sitt barn?
"Vi tolererar inte att döden härjar fritt i Argentina.
"Sakta, så att vi inte skulle märka,
"släppte ett skräckmaskineri lös sina övergrepp över de ovetande
"och de oskyldiga."
Det här sa amiral Emilio Eduardo Massera
den 2 november 1976 på marinkårens maskintekniska skola.
Just då, i ESMA-officerernas hus,
låg Cecilia Inés Cacabelos på en tunn madrass.
Hon var 16 år gammal.
Hon hade fått ögonbindel, och hade handfängsel.
Hon hade blivit tillfångatagen tack vare information från hennes syster,
som blivit lovad att de bara skulle förhöra henne.
Hon trodde att hon räddade hennes liv.
Cecilia Inés Cacabelos är, än idag, försvunnen.
Men låt oss nu anta teorin om krig, som de tilltalade gärna vill framhålla.
Kan vi betrakta kidnappningen av försvarslösa
i gryningen av anonyma gäng
som en krigshandling?
Är det en krigshandling att tortera och döda dem,
när de inte kunde göra motstånd?
Är det en krigshandling att ockupera hem och hålla släktingar gisslan?
Är nyfödda bebisar...
militära mål?
Denna process har inneburit,
för oss som haft den smärtsamma förmånen att känna den på djupet,
en sorts nedstigning till ondskefulla delar av den mänskliga själen,
där elände, förödmjukelse och skräck
når djup som är svåra att föreställa sig i förväg,
och att förstå efteråt.
Dante Alighieri, i Den gudomliga komedin,
sparade helvetets sjunde cirkel för de våldsamma.
För alla dem som skadar andra genom att använda våld.
Och i samma helvete,
sänkte han i en flod av kokande och kväljande blod,
en specifik typ av dömda, som poeten beskrev på följande sätt:
"Tyranner är de som ägnar sig åt blodsutgjutelse och plundring.
"Här begråter de sina skoningslösa sattyg."
För allt detta, ärade domare, är denna rättegång och dess domslut viktigt
och nödvändigt för den argentinska nationen,
som har kränkts av fruktansvärda brott.
Just grymheten förvandlar hypotesen om straffrihet till en monstruös sak.
Om inte argentinarnas moral har sjunkit till stamnivåer,
kan ingen tillåta att kidnappning, tortyr och mord
blir politiska incidenter.
Eller "civila skador i strid".
Nu när det argentinska folket har fått tillbaka regeringen
och kontroll över institutionerna,
tar jag mig ansvaret att uttala mig å dess vägnar
att sadism inte är en politisk ideologi,
inte heller en krigsstrategi, utan en moralisk perversion.
Med denna rättegång och påföljden jag yrkar på,
är vi ansvariga för att skapa en fred som inte är baserad på glömska,
utan på minnet.
Inte på våld, utan på rättvisa.
Det här är vår möjlighet.
Det kan vara den sista.
Ärade domare,
jag vill medvetet överge
alla anspråk på originalitet som avslut på denna plädering. Jag vill använda...
ett citat som inte tillhör mig,
eftersom det redan tillhör hela det argentinska folket.
Ärade domare,
"aldrig mer."
Utmärkt.
Tystnad i rättssalen.
Era jävlar!
Era jävla idioter!
8 DECEMBER 1985 DOMEN
(EN DAG FÖRE) DOMEN
God eftermiddag.
Nej, inga nyheter än.
Så fort vi har det kommer vi att meddela dig.
Några nyheter?
Ingenting.
Jag har nyheter.
-Jag sprang på dem. -Domarna?
Ja.
De är på en pizzeria.
-Vad? Följde du efter dem? -Ja.
-Och? -Och vad?
-Vad är nyheterna? -Jag var utanför, kunde inte höra.
Men du såg nåt. Var de glada, oroliga?
-Kan du vara mer specifik? -Okej.
Okej, de kom dit kl. 14.00.
De satte sig. Mustasch och Mörkt hår vid ändarna.
Ung och Glasögon på ena sidan, vända mot Kort och Smal.
De beställde varsin stora öl.
Förutom Mustasch som beställde vin.
Det kanske var en läsk.
De beställde två pizzor. Lök och chorizo.
Okej, inte så specifikt.
-Du sa ju det. -Kom till saken.
Okej.
Plötsligt får Ung en idé.
Alla lyssnade.
Till en början skakade Mustasch på huvudet.
När han slutade tände han en cigarett
och lyssnade med allvarlig min.
Glasögon tittade på honom.
Vid ett tillfälle blinkade han åt honom.
Så Mörkt hår
skrev nåt på en servett.
Undertecknade det, skickade den till alla,
och alla skrev under.
Domarna finns där. På en servett.
Det är allt.
Glasögon sa nåt som alla tyckte var viktigt,
la undan servetten och jag gick.
-Gick du? -Ja, jag gick.
-Att bedöma vad som måste bedömas. -Okej.
Rättegångarna borde fortsätta...
-Jag kommer strax tillbaka. -Berätta hur.
Unge Strassera, vad gör du här?
-Köper bara nåt. -Vill du ha en klubba?
Okej.
Två av dessa och en klubba till pojken.
Spioner äter inte klubbor.
Hör på.
Jag har viktig information i sista minuten.
-De nådde en överenskommelse. -På en servett.
-De skrev på. -Han berättade för oss.
Ni visste redan.
-Sammanfattningsvis vet vi inget. -Det gör vi.
-De tog ett beslut. -Och påföljden?
Jag vet inte.
Hallå?
Ja, det är jag.
Nationen vill veta detta.
Vad tror du att domen blir?
Den här rättegången får inte bli en teaterpjäs.
Vittnena kan inte vara rädda för att vittna.
Hosta.
Okej, bra. Du måste tillbringa natten här.
Titta vem som kom på besök.
Nationalhjälten.
-Förlåt att jag inte kan stå upp. -Du ser bra ut. Så gott som ny.
Det är morfinet.
Du har ingen aning...
vad vi har missat alla dessa år.
-Vad? -Berätta för mig.
-Kom du för att ge dina kondoleanser? -Jag vet inte vad du menar.
Kom igen.
Domarna.
Kom igen, muntra upp mig lite.
Jag kom precis därifrån. Jag vet inte än.
Hör på, jag kan dö ikväll.
Jag kan inte berätta för nån.
Kom igen.
Okej, vad vill du veta?
Allt. Vann vi eller inte?
Ja, vi vann.
Alla i fängelse?
Visst? Livstidsstraff för alla?
Livstid för alla.
-Flygvapnet med? -Flygvapnet med.
Självklart!
Vem kunde tro att de dödade halva landet,
och att de andra inte märkte nåt?
-Visst? -Ja, det är löjligt.
Håll min hand.
Tack.
JUNTANS RÄTTEGÅNG VI FÅR VETA DOMARNA OM NÅGRA TIMMAR
-Hur mår du? -Bra.
Varsågod.
Svara du.
Hallå?
Ja.
-Nej, han är vaken. -Vem är det?
Verkligen?
Han får ta det. Domarna är ute.
Hallå.
Jag har information om domarna.
Okej, berätta.
Avbryt mig inte förrän jag är klar. Jag ska läsa dem.
-Det finns inget mer att säga! -Julio, vi väntar på argumentet.
Varför det? Jag vet vad de ska säga.
-Det vet du inte. -Jag vet.
-Det måste finnas en anledning. -Det finns ingen anledning!
Jag svär. Bevisen finns där. Alla.
De såg dem och läste dem.
De kan inte ha tolkat nåt annorlunda.
Jag vet inte. Vi väntar.
-Hej, pappa. -Hej, min son.
Hur gick det?
Dåligt, min son.
-Varför dåligt? -Dåligt betyder dåligt.
-Menar du allvar? -Ja.
Vad hände?
Graffigna, Anaya, Lami Dozo och Galtieri frikändes.
-Frikändes? -Du hörde.
Och resten?
Agosti, fyra år och sex månader. Det är samma.
Lambruschini, åtta.
Och Viola?
-Viola, 17 år. -17?
Den gubben kommer inte att hålla i 17 år.
Massera?
-Livstidsstraff. -Livstidsstraff?
Perfekt, pappa!
-Och Videla? -Livstid.
-Sände du Videla i fängelse? -Ja.
-För livet? -Det är ett livstidsstraff.
-Och Massera med? -Ja.
Det är fantastiskt, pappa!
Ja.
Kan du inte göra nåt med de andra?
Jo.
-Vi kan överklaga. -Du måste skicka alla i fängelse!
Mamma! Vero! Han sände Videla i fängelse!
-Julio? -Vad?
Vad gör du? Gå och lägg dig.
Nej, jag har mycket att göra.
I ENLIGHET MED DEN JURIDISKA PLIKTEN...
ÖVERKLAGA DOMEN...
Rättegången mot juntan var den första gången i historien
som en civil domstol dömde en militärdiktatur.
Trots de straffrihetshandlingar som följde efter 1985 års rättegång,
upphörde aldrig kravet på minne, sanning och rättvisa.
Sen rättegångarna återupptogs har över 1 000 personer dömts
för brott mot mänskligheten och tusentals fall prövas fortfarande.
Sen 1985 har Argentina levt oavbrutet
i en demokrati.
Undertexter: Jeni Orimalade
Kreativ ledare Monika Andersson