Downloaded from YTS.MX
‏- ספיישל קומדיה של NETFLIX -
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏- קומדי סלאר -
‏היה לנו גולדן רטריבר.
‏כן, ואתם מכירים אותי, אני לא רואה גזע,
‏אבל נראה לי שכולנו יודעים שזה כלב לבן.
‏שוב, לא להשתתף הפעם.
‏סקסטינג. כמבוגר דיסלקטי, ‏סקסטינג זה בעייתי.
‏יצאתי עם אישה. היא הייתה חזק בפמיניזם.
‏- הספיישל צולם בדצמבר 2021 ‏בקומדי סלאר בניו יורק -
‏עשינו סקסטינג ורציתי להדליק אותה, ‏אבל גם שתדע שאני בעל ברית.
‏פעם היא שלחה לי הודעה מינית, ‏"איך תזיין אותי?"
‏עניתי, "כמו שמגיע לך שכר שווה".
‏- הקהל לא ידע מי יופיע. -
‏תודה רבה לכם.
‏קדימה, חבר'ה. תנו אהבה לפיל הנלי.
‏לגמרי.
‏חבר'ה, אני יודע שאמרתי לכם ‏שפיל הוא הקומיקאי האחרון,
‏אבל לכן אני תמיד אומר,
‏כשאתם מחליטים לבוא לקומדי סלאר,
‏זו תמיד החלטה מצוינת ‏כי אתם לא יודעים מי יקפוץ לבקר.
‏גבירותיי ורבותיי, תנו אהבה לעזיז אנסרי. ‏תנו אהבה.
‏תודה.
‏אין מצב!
‏וואו. תודה.
‏וואו. בנאדם.
‏לא, אני אוהב את ההופעות האלה.
‏לא היה לכם מושג שאני בא, ‏ואתם בכלל לא יודעים מה אני אעשה.
‏אני יכול פשוט להיות נוראי לעשר דקות ‏ואז ללכת הביתה,
‏ולא ארגיש רע כל כך.
‏זו עדיין עסקה לא רעה, נכון?
‏כן!
‏כן, אני אוהב להופיע באולמות נחמדים,
‏אבל לפעמים צריך לחזור ולהתחרות בכנפי עוף.
‏נחמד להיות פה. נחמד להיות בניו יורק.
‏אני כבר לא גר פה. אני גר בלונדון.
‏כן. אני אוהב לגור שם, ‏אבל נחמד לחזור לניו יורק.
‏אני תמיד מקבל פה הרבה אהבה. ‏לפעמים יותר מדי אהבה.
‏לפני כמה ימים הלכתי למסעדה והיה תור.
‏כולם בדקו שיש להם תווים ירוקים וכולי.
‏ניגשתי והבחור אמר,
‏"עזיז, אל תדאג, אחי. תיכנס."
‏ואמרתי, "לא.
‏בבקשה תבדוק לי את התו.
‏אני לא מנסה לאכול ארוחת ערב ‏עם קיירי אירווינג וניקי מינאז'.
‏יש לי עשר שניות מיותרות. בבקשה."
‏כולנו די קרובים.
‏אתם הייתם צריכים להראות תו ירוק, נכון? כן.
‏או את התווים המזויפים הקלים להשגה.
‏מי עיצב את הדברים האלה?
‏אפשר להביא את החבר'ה ‏שעיצבו את החלקים של המונופול של מקדונלדס?
‏הם הרבה יותר מאובטחים.
‏יש הולוגרמות וכאלה. אתם נכנסים למקדונלדס.
‏אומרים לך, "זה לא שדרות פנסילבניה. ‏עוף מפה."
‏הצוות של התווים הירוקים אמר, ‏"נייר לבן, קווים שחורים.
‏נראה לי שסיימנו, ג'ים."
‏בתיאוריה כולנו מחוסנים, נכון?
‏בשלב הזה 96 אחוז מהרופאים מחוסנים,
‏ואני מרגיש שבשלב הזה ‏אם אתה לא רוצה את החיסון,
‏אתה כמו בחור לבן עם ראסטות.
‏כן, אני בטוח שיש אנשים ‏שאומרים לך שזה רעיון טוב,
‏אבל בקרוב האנשים סביבך לא יוכלו לנשום.
‏הייתי בלונדון וקיבלתי זריקה של אסטרהזניקה.
‏אחר כך הייתי צריך לבוא ללוס אנג'לס.
‏שאלתי את הרופא, ‏"לעשות את החיסון של ג'ונסון אנד ג'ונסון?"
‏הוא אמר, "כן, כדי שתהיה מחוסן לגמרי".
‏אז קיבלתי את הג'ונסון אנד ג'ונסון, ‏ולאחרונה קיבלתי בוסטר.
‏קיבלתי פייזר.
‏אז הרבה דברים קורים אצלי.
‏אני כמו שיר של די ג'יי חאלד ‏שיש בו יותר מדי קטעים.
‏"עוד אחד."
‏אבל אנשים יורדים על אלה ‏שלא רוצים את החיסון, נכון?
‏איך קוראים לשחקן הפוטבול ההוא? ‏ארון רוג'רס. כן.
‏מה דעתכם עליו?
‏שילך להזדיין. ‏-שילך להזדיין!
‏אנשים שונאים אותו. "הוא חתיכת אידיוט!"
‏בסדר, תירגעו.
‏הוא שחקן פוטבול.
‏הוא קרא כמה כתבות, הוא נהיה סקפטי, ‏הוא חקר קצת.
‏אתם בהלם שהוא הסיק את המסקנה הלא נכונה?
‏באמת חשבתם שהוא יפתור את הבעיה?
‏חשבתם שפאוצ'י יגיד,
‏"בדיוק דיברתי בטלפון עם ארון רוג'רס"?
‏מסכן.
‏כאילו כולנו בתיכון
‏ואנחנו צוחקים על הקווטרבק ‏כי לא הלך לו במבחן במדעים.
‏"אתה טמבל, ארון. אתה טמבל.
‏אתה לא יודע כלום, מה? אתה מטומטם."
‏הבחור מתפרנס מלחטוף מכות בראש.
‏אפשר לרדת ממנו?
‏אני מניח שהוא באמת שיקר, מה?
‏אמרו לו, "אחי, אתה מחוסן?" הוא אמר, "אני…
‏יש לי חסינות. אני…
‏הרופא נתן לי אבקות מג'מבה ג'וס ואני…"
‏הוא באמת יצא קצת יהיר ‏בכמה מהראיונות, נכון?
‏הוא אמר, "יש לי חשיבה ביקורתית".
‏אוי, לא.
‏הוא השתמש בשיטה המדעית?
‏"שאלה: כדאי לי להתחסן? ‏היפותזה: לא נראה לי.
‏איסוף נתונים: לשמוע כמה פודקאסטים ‏ולדבר עם רופאים מפוקפקים.
‏מסקנה: אין מצב, אחי."
‏אבל לא נראה לי שהוא אידיוט, טוב?
‏לא נראה לי שהוא, ניקי מינאז', ‏מישהו מהאנשים האלה אידיוט.
‏לא באתי להגיד את זה, טוב?
‏אני רק חושב שהם לכודים באלגוריתם שונה מכם.
‏אתם מבינים למה אני מתכוון?
‏ואם אתם קוראים להם אידיוטים, ‏אתם לכודים באלגוריתם אחר.
‏אני יודע כל מה שתגידו על כל דבר.
‏"כל הטמבלים האלה שלוקחים תרופה של סוסים."
‏בסדר, טכנית בני אדם יכולים ‏לקחת את התרופה הזאת, בסדר?
‏כן, אין שום ראיה לכך שזה עוזר לקורונה,
‏אבל כשאתם אומרים שהם לוקחים תרופה לסוסים,
‏זה רק מרחיק אותם עוד יותר.
‏אני לא יודע.
‏אנחנו צריכים למצוא דרך לפתח אמפתיה.
‏כולנו לכודים בעולם הצר שלנו.
‏אלא אם כן נמצא דרך ‏לדבר זה עם זה בחיים האמיתיים שוב,
‏בכלל לא משנה מה הבעיה. ‏אני לא יודע מה התשובה.
‏אולי תלחצו על כמה מהדברים ‏שהם לוחצים עליהם לכמה ימים.
‏תראו מה קורה.
‏אבל אל תגזימו.
‏בסוף השבוע תגידו, "פאוצ'י פדופיל!"
‏אני רק אומר שהאסטרטגיה הנוכחית ‏של שיימינג לא עובדת.
‏אתם רואים את סרטוני השיימינג ‏למתנגדי חיסונים?
‏לוקחים את כל הציוצים שלהם וכולי. ‏הסרטון תמיד בנוי באותה צורה.
‏רואים ציוצים כמו, "הקורונה היא הונאה. ‏אני בחיים לא אשים מסכה.
‏זין על ההנחיות. תפתחו הכול.
‏אוי, אלוהים, יצאתי חיובי. אני בבית חולים."
‏ואז בן דוד שלהם כותב, "הוא מת".
‏ואז ההוא שיצר את הסרטון אומר…
‏כן, זה יעזור.
‏דוד שלי לא התחסן ונפטר.
‏זה היה עצוב מאוד.
‏אבא שלי דיבר איתו ארבעה ימים קודם ‏והתחנן שהוא יתחסן,
‏והוא לא רצה לעשות את זה.
‏זה היה עצוב מאוד. לאבא שלי יש הרבה אחים.
‏דיברתי עם דודה שלי והיא אמרה, ‏"אני לא מאמינה שאחד מאיתנו איננו".
‏זה שבר לי את הלב. שמעתי את זה בקול שלה.
‏היא הרגישה שאפשר היה למנוע את זה, ‏שזה לא היה צריך לקרות.
‏אני לא חושב שדוד שלי אידיוט.
‏אני חושב שהוא נפגע מדבר אחר שיצרנו,
‏תרבות שבה זרימת המידע הושחתה לחלוטין.
‏תחשבו על החברות הכי גדולות בעולם.
‏כולן מתפרנסות ממידע.
‏אז ברור שאנשים מתפרנסים מדיסאינפורמציה.
‏לכן יש סקפטיות. אנשים מתפרנסים ממנה.
‏אנשים בדרך כלל פחות סקפטיים ‏כלפי הקהילה הרפואית.
‏תחשבו על כל הדברים המטורפים ‏שעשיתם כי רופאים אמרו לכם לעשות.
‏אף פעם לא שאלתם שאלות.
‏תסתכלו על אייס קיוב. ‏אייס קיוב לא רוצה להתחסן.
‏הוא היה אמור להשתתף בסרט בשם "אין מצב",
‏ולמרבה הצער, לעולם לא נראה אותו.
‏הוא היה אמור להתחסן אבל לא הסכים.
‏אבל אתם יודעים מה מוזר?
‏כמה חודשים לפני המגפה ‏אייס קיוב עשה קולונוסקופיה.
‏אתם יודעים מה זו קולונוסקופיה?
‏בעיקרון אייס קיוב הלך לרופא.
‏הרופא אמר, "היי, יש לך בעיה בבטן
‏וצריך לעשות קולונוסקופיה".
‏והוא אמר, "מה זה?"
‏והוא אמר, "טוב… שב, אייס קיוב.
‏בעיקרון אתה צריך לשתות ארבעה ליטר נוזלים
‏ולחרבן את כל מה שיש לך בגוף.
‏פשוט לנקות את המערכת, בסדר?
‏למוחרת תבוא, נרדים אותך
‏ונדחוף לך לתחת צינור מגומי
‏שבקצה שלו יש מצלמה,
‏ניכנס לשם ונצלם כמה שעות,
‏נראה מה קורה ונעשה כמה בדיקות,
‏וכשנסיים, נעיר אותך."
‏והוא אמר,
‏"בסדר, תעשו מה שאתם צריכים".
‏הוא לא אמר אף אחד מהדברים שהוא אומר עכשיו.
‏הוא לא אמר, "אני לא מבין את המדע".
‏הוא לא אמר, ‏"חור התחת שלי, הזכויות שלי". לא.
‏הוא היה מחוסר הכרה כשסביבו ארבעה זרים.
‏הם אמרו, "יש לנו קצת בעיות".
‏הוא אמר, "אתם יכולים לעשות את זה. תתאמצו."
‏הם היו בפנים למשך שעות. שעות!
‏מה הם עשו, צילמו מיני סדרה?
‏העונה השנייה של "גמביט המלכה" ‏מתרחשת במעי הגס של אייס קיוב?
‏אני לא יודע אם אייס קיוב עשה קולונוסקופיה,
‏אבל…
‏הוא…
‏הוא מעל גיל 45. הוא היה אמור לעשות.
‏זו קולונוסקופיה אבחנתית ‏כדי לוודא שאין לך סרטן במעי הגס.
‏אז בואו נקווה שהבדיחה שלי נכונה.
‏אחד הדברים המגניבים,
‏אחרי הסגר וכולי הרבה אנשים עמדו על שלהם.
‏מבחינת העבודה הם בחנו מחדש ‏את החיים ואת הקריירה שלהם
‏ואמרו, "אם אתם לא משלמים לי כמו שצריך,
‏אם אתם לא נותנים לי את ההטבות האלה, ‏אני אעזוב".
‏והחברות אמרו, "בסדר, אז תעזוב.
‏פשוט נעסיק אנשים אחרים שפחות טובים בעבודה,
‏ואז הכול בעולם יהיה קצת יותר מחורבן."
‏וזה המצב עכשיו, נכון?
‏הכול קצת יותר מחורבן בכל מקום.
‏אף פעם אין מספיק אנשים.
‏כולם מתרוצצים כאילו, "זה היום הראשון שלי!"
‏אפילו פה, הערב, הדברים קצת יותר מחורבנים.
‏אין מספיק אנשים. ‏אתם מבינים למה אני מתכוון?
‏הכול קצת יותר מחורבן, ‏ואתם יודעים מה? זה מגיע לנו,
‏כי התייחסנו לכל האנשים האלה ‏כמובנים מאליהם.
‏כולם עבדו כל כך קשה, לא קיבלו שכר הוגן,
‏הם עדיין לא מקבלים שכר הוגן, ‏והם מובנים מאליהם מבחינתנו.
‏ברור שהם נדפקים.
‏כולנו יודעים שהם נדפקים, נכון?
‏תחשבו על זה. ‏איך אפשר למכור צ'יזבורגר ב-99 סנט?
‏איך אפשר לעשות את זה? ‏אם אתן לכם 99 סנט ואגיד,
‏"תכינו לי צ'יזבורגר". מה לעזאזל תעשו?
‏הם דופקים את כולם, מהבחור במפעל הבשר
‏לבחור שמוכר לכם את ההמבורגר.
‏ועכשיו, אתם חייבים להודות,
‏אין דבר כזה עובד חסר כישורים.
‏אם אתם הולכים לסניף של ונדיס ‏והכול מתנהל לפי התוכנית,
‏היו אנשים מיומנים בסניף הזה של ונדיס,
‏כי עכשיו כשאתם נכנסים לשם,
‏כל פרוסטי מגיע עם נאגט חינם, בסדר?
‏אני תומך בכל האנשים ששובתים וכאלה.
‏אלוהים…
‏אני מקווה שיחזירו אותם לעבודה ‏וישלמו שכר הוגן,
‏כי המצב קשה לפעמים.
‏הייתם בצ'יפוטלה בפנסילבניה בזמן האחרון?
‏זה לא פשוט. אתם נכנסים לסניף ‏ומרגישים שהוא חלה בקורונה.
‏יש שם שני חבר'ה…
‏"תן לי את האפונים!"
‏ואז אתם ניגשים, "אפשר לקבל עוד גוואקמולי?"
‏והם אומרים, "אין לנו גוואקמולי!
‏יש מחסור באבוקדו, ‏ומכין הגוואקמולי התפטר בשבוע שעבר,
‏ועכשיו הוא מרוויח 50,000 דולר לשנה ‏מסרטוני גוואקמולי בטיקטוק!"
‏לפעמים אני תוהה אם אני מפשל בעבודה שלי.
‏לא בסטנדאפ, אני מדבר בגדול.
‏בכל יום אני מסתכל על החדשות.
‏אני רואה כתבה על איזה שחקן מפורסם ‏שמפרסם איזו חברה
‏במאות מיליוני דולרים ‏שלא קשורה למה שהוא עושה.
‏אני לא מעורב בדברים האלה. אין לי משקה.
‏אין לי מוצרים לטיפוח העור.
‏טיפוח העור? אני יכול להיכנס לזה בקלות.
‏אני הודי. יהיה לי עור טוב. ‏אני יכול לעבוד על הלבנים בקלות.
‏"זה שמן קוקוס מהכפר ‏של סבתא רבתא שלי, ואני…
‏ככה אני שומר על המראה ההודי הבוהק והצעיר."
‏כל החברים שלי בתעשייה, הם מודעים לזה. ‏כולם רוצים נתח.
‏אף אחד לא רוצה ליצור את "דה כרוניק".
‏כולם רוצים לייצר ‏את אוזניות "ביטס" של ד"ר דרה.
‏ראיתם פעם ריאיון עם דרייק?
‏אומרים לו, "דרייק, ‏מה קורה עם האלבום החדש שלך?"
‏"האלבום החדש שלי? ‏מה עם מערכת הבריאות החדשה שלי?
‏כן, אני פותח בתי חולים ‏של או-וי-או בכל הארץ.
‏יש לנו אחיות עם ציוד של או-וי-או, ‏הרופאים הכי טובים בתעשייה."
‏יש לי שיר על הרופאים האלה…
‏'אני רואה אותך…'"
‏אני קומיקאי סביר. אני איש עסקים נוראי.
‏אני מופיע פה בחינם. ‏קווין הארט בחיים לא היה מופיע פה בחינם.
‏אם קווין היה פה עכשיו,
‏זה היה בסטרימינג ‏למכסחת הדשא החדשה שלו או משהו.
‏"כן, אני בשת"פ עם החברים שלי מג'ון דיר,
‏ובכל פעם שאתם מכסחים את הדשא,
‏הולוגרמה שלי צצה ואני פוצח ‏בספיישל הסטנדאפ החדש שלי.
‏הוא נקרא 'קווין הארט, זה מטורף,
‏אני עושה סטנדאפ ‏בזמן שאתם מכסחים את הדשא'!"
‏אני לא שופט את האנשים האלה. זה לא בשבילי.
‏אני זוכר שפעם בקריירה שלי ‏הרגשתי שאני עושה יותר מדי.
‏הרגשתי קצת שחוק, ונתקלתי בפרנק אושן במסיבה
‏ואמרתי, "פרנק, איך אתה עושה את זה?
‏אתה לא מתראיין, אתה בקושי מופיע
‏ואתה מוציא מוזיקה רק כשאתה באמת רוצה.
‏מה הסוד?"
‏והוא אמר, "בנאדם,
‏אתה צריך להרגיש בנוח ‏להרוויח פחות כסף, זה הכול".
‏ואמרתי, "אין מצב!
‏להרוויח פחות כסף, אתה אומר?
‏לא חשבתי על זה."
‏אבל עשיתי את זה.
‏ואני עדיין עושה את זה. אתם רואים אותי. ‏אני לא עושה הרבה דברים.
‏רק את הדברים שאני באמת אוהב.
‏ופרנק…
‏פרנק התחיל למכור תכשיטים, אז אני לא יודע.
‏נראה שהוא שינה את דעתו.
‏"שיט, הרגשתי יותר מדי בנוח ‏להרוויח פחות כסף!"
‏הפעם האחרונה שהייתי בניו יורק ‏הייתה קצת לפני הבחירות.
‏זו הייתה תקופה מעניינת, נכון? ‏לכולם הייתה המון אנרגיה.
‏כולם אמרו, "חייבים לעשות משהו!
‏חייבים לעצור את טראמפ ולהציל את כדור הארץ!
‏חייבים לעשות כל מה שאפשר!"
‏ואז טראמפ הפסיד ואמרו, "עשינו את זה!
‏בואו ניצור עולם טוב יותר!"
‏וחזרתי אחרי שנתיים וזה אותו מקום מחורבן.
‏פשוט מרגישים כאילו הסרנו לו עוקב בטוויטר. ‏זה הכול.
‏פשוט רואים אותו פחות, אתם מבינים?
‏ואני לא אומר שהוא וג'ו ביידן אותו הדבר.
‏אל תגידו לי את זה. אני מבין אותו. ‏כן, תשתיות, אני יודע.
‏אני רק אומר, מה קרה לנו? ‏מה קרה לכל האנרגיה הזאת?
‏למה אנחנו לא יכולים לנצל אותה עכשיו?
‏למה אנחנו לא אומרים, ‏"חייבים לעזור לאנשים אחרי הקורונה.
‏יש כל כך הרבה אנשים שאיבדו את הבית."
‏לא, אנשים לא עושים את זה.
‏אנשים אומרים, ‏"חבל שלא השקעתי יותר כסף בקריפטו".
‏"מתיאס, אתה הולך לאירוע הזה היום?
‏יש חנות פופ-אפ לשיתוף הפעולה החדש
‏של טראוויס סקוט עם סיטיבנק וצ'יפס אהוי,
‏ומוכרים שם צ'יפס אהוי במהדורה מוגבלת
‏שעיצבו אומנים בתחילת דרכם,
‏ואתה מקבל שם שקית בד במהדורה מוגבלת
‏עם חולצות במהדורה מוגבלת
‏שעיצבו מותגי סטריטוור ‏אקולוגיים בתחילת דרכם,
‏וכשמגיעים הביתה שקית הבד הופכת לאן-אף-טי,
‏והאן-אף-טי מתחיל לתקלט והכול בר קיימא."
‏אתם יודעים מי גרוע יותר מטראמפ?
‏כולנו, באופן קולקטיבי, האנושות.
‏אם באמת תעשו צעד אחורה ותסתכלו עלינו, ‏זו קבוצת אנשים די מחורבנת, נכון?
‏מה תראו? 30 איש, נכון?
‏עשרים איש במצב סביר ועשרה כזה,
‏"אין לנו מי שתייה נקיים וכאלה. קשה לנו."
‏ושאר ה-20 כזה, "לא יודע,
‏אחי, אתם גרים די רחוק. ‏אני לא יודע מה אתם רוצים שאעשה.
‏אתם לא ממש חלק מהחבר'ה שלנו.
‏אני מבין אתכם,
‏אבל הזמנתי מצרכים בטלפון לפני שש דקות
‏והם עדיין לא הגיעו, אז…
‏גם אני רעב.
‏יש לי בעיות. ‏כיבסתי את הציפה של שמיכת הפוך לא מזמן.
‏ניסיתי להכניס חזרה את השמיכה. ‏עשיתם את זה פעם?
‏הכנסתם פעם את שמיכת הפוך ‏ושמתם לב שהכפתורים בצד השני
‏והייתם צריכים להפוך אותה ‏ולהתחיל מההתחלה? פרספקטיבה."
‏זה די אפל אם אתם עושים צעד אחורה
‏וחושבים כמה סבל ועוני
‏ורעב ומוות אנחנו פשוט סובלים ‏כי זה רחוק מהעין, רחוק מהלב.
‏אפילו בארץ שלנו.
‏הומלסים וכולי, ‏אנחנו יכולים לסדר הכול בקלי קלות.
‏אתם יודעים איך אני יודע?
‏כי לפני שנתיים
‏אנשים במדינות עשירות ‏התחילו למות ממחלה מסתורית.
‏ומה עשינו?
‏סגרנו את העולם לשנתיים!
‏כל אחד מאיתנו נשאר בבית כל יום.
‏אפילו לא הלכנו לעבודה.
‏"לא, אל תלכו לעבודה! ‏נשלח לכם כסף כל שבוע!"
‏"מה? אבל מה אם זה יימשך?"
‏"פשוט נמשיך לשלוח לכם כסף כל שבוע!"
‏"מה אם זה יימשך חצי שנה, שנה?"
‏"פשוט נמשיך לשלוח לכם כסף! ‏רק תישארו בבית!"
‏"יש לכם כל כך הרבה כסף?" ‏"כן! רק תישארו בבית!"
‏יש לנו כל כך הרבה.
‏יש בחוץ בחור שמחזיק כוס ומבקש דולר.
‏יש לנו כל כך הרבה, ‏אבל אנחנו לא רוצים לתת לו את זה.
‏למה אנחנו לא רוצים ‏לפתור את כל הבעיות האלה?
‏אחת, זה לא משפיע עלינו, ושתיים,
‏הם לא נותנים לנו תוכן.
‏אנחנו חייבים תוכן.
‏למה כולם התחרפנו מטראמפ?
‏הבחור סיפק את התוכן.
‏תגידו עליו מה שאתם רוצים, ‏אבל התוכן היה מדהים.
‏ביום הראשון הוא אמר, "אני שונא מקסיקנים". ‏אמרתי, "לא נכון!
‏זה הרבה יותר טוב מהנאומים של אובמה."
‏זה נוראי, אבל ממש שובה לב.
‏לכן אני לא מבין את האנשים שאומרים, ‏"שיזדיין ג'ו ביידן".
‏אני כזה, "על סמך מה? ‏אני בכלל לא רואה אותו."
‏מה מכעיס אתכם? איפה התוכן?
‏מה, כי הוא כמעט נפל פעם? על מה אתם מדברים?
‏אתם שונאים את קמלה האריס? ‏אף פעם לא ראיתי אותה.
‏כל כך התלהבתי שהיא הודית.
‏יש יותר צילומים של ביגפוט ‏מאשר של קמלה האריס, טוב?
‏הגברת הזאת…
‏אף פעם לא ראיתי אותה.
‏הייתה פיסת התוכן ההיא בהתחלה,
‏כשהיא אמרה, "עשינו את זה, ג'ו!" ‏ואז היא נעלמה.
‏היא נעלמה כמו האימא המקורית ‏מ"הנסיך המדליק".
‏חייבים תוכן.
‏בלי תוכן אין לכם השפעה באינטרנט.
‏בלי אינטרנט אין לכם תרבות.
‏התרבות קובעת ‏מה אנחנו עושים בסופו של דבר, נכון?
‏כמה מהדברים האחרים שדיברתי עליהם ‏משעממים מדי.
‏זה לא יצליח במערכת שלנו. אתה מדבר עליהם…
‏"אם היינו דואגים למערכת תברואה נקייה ‏בעולם המתפתח, היינו יכולים…"
‏"עדיין יש הרבה סדנאות יזע, ואם נוכל…"
‏"טימותי שאלאמה זרק באבל טי ‏על בחור אסיאתי בפארק וושינגטון סקוור."
‏"רגע, מה?
‏למה הוא עשה את זה?
‏הוא לא אוהב אסיאתים?
‏אז למה הוא שותה באבל טי? זה משקה אסיאתי.
‏מה יש בכדורי הג'לטין האלה בתוך הבאבל טי?
‏יש לי כל כך הרבה שאלות."
‏למוחרת שאלאמה יוצא בהודעה.
‏"אלוהים אדירים. לכל המעריצים שלי ולכולם, ‏לא התכוונתי לזרוק את הבאבל טי.
‏הלכתי בפארק, מעדתי
‏והבאבל טי נשמט לי מהיד
‏ופגע באדון המסכן הזה בפנים.
‏אין לי כוונת זדון כלפיו או כלפי אף אחד ‏בקהילה האסיאתית או בכל קהילה.
‏אני מתנצל מעומק הלב."
‏"חשבתי שהוא היה בחור טוב."
‏אבל כעבור יומיים דלף סרטון של שאלאמה.
‏הבחור הזה לא מעד.
‏הוא הכין את הזריקה. הוא תקף אותו.
‏"מה נסגר? ראית את הקטע?" ‏"כן, זה כל כך דפוק.
‏אני לא מאמין."
‏"ראית את הכתבה שהתפרסמה היום?" "מה?"
‏"הייתה עוד כתבה." "מה היה כתוב בה?"
‏"מתברר שזה לא היה שאלאמה. ‏זה היה איזה היפסטר אחר,
‏ועשו דיפ-פייק כדי שהוא ייראה כמו שאלאמה."
‏"אתה רציני? "כן!"
‏"הוא עדיין יהיה ב'חולית 2'?" ‏"לא יודע." "מה אנחנו נעשה?"
‏"בוא נעקוב אחרי זה ‏ונדבר על זה כל יום במשך שבועיים,
‏אפילו שאין לזה שום קשר לחיים שלנו."
‏ואלה אנחנו.
‏אנחנו פשוט חיים בשרשורי התגובות עכשיו.
‏זאת לא ההרגשה של עשר השנים האחרונות?
‏אנחנו נשאבים ללולאה כזאת ‏ונשארים בה כמה שבועות,
‏אנחנו יוצאים ועוברים לדבר הבא,
‏משקיעים המון אנרגיה מנטלית ‏בדברים שייעלמו בכל מקרה.
‏לכן מוזר לי שאנשים אומרים,
‏"החיסון יכניס לי מיקרוצ'יפ ‏ויהפוך אותי לרובוט".
‏כאילו, אתם לא מבינים שכבר עבדו עלינו?
‏עד כמה אנחנו יכולים להיות רובוטיים יותר?
‏אתם לא יודעים כל מה שכולם יגידו על כל דבר?
‏כבר עבדו עלינו מזמן,
‏כי החברות שמרוויחות את הכסף ‏חשבו 50-40 צעדים קדימה.
‏הן הרבה יותר פיקחות ‏ממה שאנחנו מייחסים להן.
‏כמו סין. סין לא אומרת,
‏"היי, אנחנו מפתחים טכנולוגיה לזיהוי פנים ‏וצריכים את הפנים שלכם".
‏לא, כי כולם היו אומרים, "אין מצב, סין.
‏אני לא נותן לכם את הפנים שלי. ‏הפנים שלי, הזכויות שלי."
‏אבל סין לא שואלת ככה.
‏סין אומרת, "היי, רוצים לראות ‏איך תיראו כשתהיו זקנים?"
‏"אני בתור זקן?
‏כן! מה אני צריך לעשות?" ‏"רק תן לנו את הפנים שלך."
‏"מגניב. קחו את הפנים שלי!"
‏תמחאו כפיים אם אתם מרגישים ‏שאתם בטלפון או באינטרנט יותר מדי.
‏תמחאו כפיים אם אתם מרגישים ככה.
‏אני מוחא איתכם כפיים. אלה היו כמעט כולם.
‏אני מבין אתכם.
‏מישהו ניסה להפחית ‏את זמן השימוש בטלפון ובאינטרנט?
‏תרימו יד אם ניסיתם להפסיק קצת.
‏מה עשית, גברתי? ‏-קבעתי מגבלת זמן.
‏קבעת מגבלת זמן. אני מכיר את התכסיס הזה. ‏ה"סקרין טיים" הזה.
‏זה קופץ, "הגעת למגבלה היומית!"
‏"עוף מפה! אני עדיין גולש!"
‏זה לא עובד. מה עוד אתם עושים?
‏תרימו ידיים אם אתם עושים משהו אחר. ‏עוד משהו? מה אתה עושה, אדוני?
‏מחקתי את אינסטגרם.
‏מחקת את אינסטגרם. כן, עשיתי את זה.
‏לפני שבע שנים מחקתי הכול מהטלפון.
‏עדיין יש לי חשבונות, ‏אבל זה לא אני, זו איזו גברת.
‏אבל הרגשתי משהו. ‏אתם מבינים למה אני מתכוון?
‏אני מרגיש את זה כבר הרבה זמן.
‏עשיתי את כל הדברים שאמרתם,
‏והמשכתי עוד ועוד,
‏ועכשיו סוף סוף אני מרגיש קצת יותר טוב.
‏ואתם יודעים מה נאלצתי לעשות? ‏לקנות טלפון צדפה.
‏טלפון צדפה. זה קצת קיצוני, ‏אבל אני אגיד לכם מה,
‏שלוות הנפש חוזרת.
‏רואים מבעד לערפל. אפשר ללכת לאן שרוצים.
‏רק צריך לכתוב הנחיות מפורטות ‏לפני שיוצאים מהבית.
‏קשה להתמצא לפעמים.
‏אני לא יכול לעשות בו שום דבר.
‏אני יכול רק להתקשר לאנשים ולשלוח הודעות, ‏ואם אני רוצה לשלוח הודעה,
‏אני חייב לדייק במסר כי זה דורש זמן.
‏אני חי על חיזוי טקסט.
‏הייתי צריך להרפות. זה נהיה מוגזם בשבילי.
‏אני זוכר שפעם היה לי רגע… ‏אולי היו לכם רגעים כאלה.
‏דיברתי עם אימא שלי בטלפון,
‏והיה לי אז סמארטפון, דיברתי איתה ברמקול
‏ובשלב מסוים קראתי דברים באינטרנט
‏והיא אמרה, "מה אתה עושה?
‏אתה מקשיב לי? אתה קורא משהו?"
‏ואמרתי, "כן".
‏היא אמרה, "מה אתה קורא?"
‏ואמרתי,
‏"עשרה דברים ששון פול לא יכול בלעדיהם".
‏היא אמרה, "מה? אני אימא שלך.
‏אני מתקשרת אליך. זה לא כל כך יפה."
‏"רוצה לדעת כמה מהדברים?"
‏הייתי בדירה שלי בשבוע שעבר, ‏עברתי על ארגזים
‏ומצאתי קלטת ישנה ‏שבה אני מצולם מלפני 20 שנה,
‏כשעשיתי סטנדאפ רק כמה שבועות.
‏איזה ילד אחר מאוניברסיטת ניו יורק ‏צילם סרט תיעודי עליי והוא היה מטורף.
‏הייתי בחדר שלי במעונות, ‏כתבתי בדיחות במחברת קטנה
‏ונסעתי באוטובוס של האוניברסיטה, ‏הגעתי לפארק וושינגטון סקוור,
‏חציתי את הפארק, הלכתי ברחוב מקדוגל
‏וירדתי במדרגות האלה פה, ‏ואז עליתי לבמה הזאת.
‏בדיוק במקום הזה.
‏זה המקום הראשון שעשיתי בו סטנדאפ בחיים.
‏והבנתי, "בנאדם, זה בדיוק מה שעשיתי היום".
‏הייתי בדירה שלי, כתבתי בדיחות,
‏הלכתי לפה, הגעתי למרתף. הודעתי למנהל.
‏"הגעתי."
‏איך אני מבחינת הזמן?
‏בסדר, הבחור מסמן לי, אז אני צריך…
‏הם רוצים עוד!
‏היי, האמת, אם אתם באמת רוצים עוד,
‏נגמרים לי החברים ‏ואני צריך להביא שלושה אנשים בשבוע.
‏קוראים לי עזיז. תחזרו… מתי, בשבוע הבא?
‏בשבוע הבא, תגידו שבאתם לראות את עזיז.