Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Svalbard,
en afsidesliggende øgruppe dybt inde i Arktis.
Et paradis for isbjørne
og optagested for en af de mest ambitiøse isbjørnefilm nogensinde.
Disneynature har samlet
nogle af verdens bedste filmfotografer og guider
for at fange dette gådefulde og ikoniske dyrs liv.
I tre år
har holdet tilbagelagt tusindvis af kilometer i deres søgen efter bjørne,
overlevet temperaturer under minus 40 grader...
Hvis man ikke har arbejdet under disse fordel,
kan man ikke forestille sig, hvor svært det er.
...og er blevet udfordret helt til grænsen.
Men udfordringerne ved at arbejde her bliver større hvert år.
Det er det sted på Jorden, hvor temperaturen stiger hurtigst.
Når Svalbards landskab smelter, hvordan vil bjørnene og holdet
så tilpasse sig en verden, hvor isen forsvinder?
Svalbards øer en urørt ødemark.
Og en essentiel yngleplads for det arktiske dyreliv.
Som teenager drømte jeg om Svalbard.
Fordi det er det mest poetiske område på Jorden.
Det er så meget anderledes end alt andet.
Der er gigantiske gletsjere...
ROLF STEINMANN Filmfotograf
...enorme områder med sne og is.
Det er som en eventyrverden.
Man føler, at det er isbjørnens rige.
På vores planet langt nordpå,
i Ishavet, ligger Svalbard, midt mellem Norge og Nordpolen.
Havet omkring Svalbard fryser til hver vinter
og danner store plader af is.
Det er det perfekte sted at jage for de 300 isbjørne, der bor her.
Der er mange udfordringer ved at filme bjørne.
Der er det med, at man skal finde dem...
OSKAR STRØM Feltlogistikleder
...i et enormt område, og det skal gøres sikkert.
Derfor leder vi efter havis, der er tyk nok at arbejde på.
Vi er fuldstændig afhængige af god havis
for at kunne finde og filme bjørnene.
I den nordligste by på planeten
har holdet brugt to år på at designe en perfekt arktisk optagelejr.
Ja. Det er ser fint ud.
Det er noget særligt,
for ingen har prøvet noget lignende.
Vi vil blive ude en hel sæson.
Vi skal være af sted i tre-fire måneder mindst.
Og for at gøre det skal vi bygge en stor lejr,
som vi har bygget og planlagt det seneste år.
Man har brug for alt derude.
Vi skal have alt udstyret og logi til ti personer.
Vi skal bruge bade, toiletter, alt.
Det er for ikke at skulle tilbage til byen
og hente hverken folk, mad, brændstof, vand eller noget andet.
Det betyder også et mindre aftryk på naturen.
Forhåbentlig kan vi blive derude
hele sæsonen.
Lejren er perfekt designet,
men at få den til bjørneområdet er en stor logistisk udfordring.
For at nå frem, har vi kæmpestore slæder.
JASON ROBERTS Logistikchef
De trækkes af en bulldozer eller en PistenBully.
Vi vil være godt isoleret.
Jeg vil kalde dem miljøvenlige barakker,
for når vi ligger i telt, bruger vi for meget brændstof
på at holde os varme, da isoleringen er så dårlig.
De her vil holde os varme, være relativt komfortable og beskytte os.
Og sikre os mod isbjørnene.
Fortsæt.
FEBRUAR
Efter mange års planlægning er det tid til at tage af sted.
På hele Svalbard
er der kun 40 kilometer vej, så asfalten er snart væk.
I ødemarken skal istoget tilbagelægge 100 kilometer
på tværs af utroligt udfordrende terræn.
Vi er vist ved at nå den sværere del af ruten,
hvor det bliver vådere.
Der kommer stadig meget vand fra gletsjeren,
så det er et af de områder,
som er sværere end de andre dele.
Vi får se.
Snart sker det værst tænkelige.
Det er et enormt problem.
Der står 50 ton udstyr på en halv meter vand.
Så det har nok været den værste dag i mit liv.
Jeg tror aldrig, jeg har haft så træls en nat.
Det er minus 25 grader.
Så jo længere slæderne står i sjappet,
jo større er risikoen for, at de fryser fast.
Det kan tage uger at få den fri.
Lade det fryse til, skaffe en motorsav, save blokke.
Intet er let i livet.
Slet ikke at lave en isbjørnefilm.
Det fryser til, og tiden løber fra dem.
Siden vi kørte fast, er der kommet 2,5 cm is.
Trækkøretøjet står på en fast overflade,
og der er et ekstralangt tov sat på slæden.
Det er nu eller aldrig.
Ja. Nu kommer den.
Det var et mirakel. Det havde jeg ikke regnet med.
Det var den sidste slæde trukket fri af isen.
Istoget er tilbage på sporet og fortsætter i polarnatten.
Efter ti lange dage
ankommer de endelig til målet.
Så er vi her endelig.
Sikke en dag.
Det er holdets hjem de næste tre måneder.
Oskar har sørget for, at de har det vigtigste.
Det ser godt ud.
Det er mange småkager.
Mange småkager.
Skurvognene vil beskytte holdet mod sultne bjørne på isen
og give holdet, hvad de har brug for.
Her er mit lille slot.
Så...
Det er måske ikke meget plads for nogle mennesker,
men det er rigeligt til mig.
Det er en behagelig seng.
Her er min vigtige bogsamling
og så almindelige fornødenheder.
Her er varmt, og det er det vigtigste
efter kolde dage i marken. Alt det andet er bare ekstra luksus.
Jeg er virkelig glad for det.
Her er vores badeværelse.
Alle må tage et kort bad en gang om ugen.
Og det er vores magiske toilet, som brænder alt.
Alt, hvad vi efterlader, er aske.
Det vil jeg kalde miljøvenligt.
Alt, hvad man skal bruge for at være ren og glad.
Skurvognene er den perfekte base.
Men isbjørne går hundredvis af kilometer.
Derfor er holdet nødt til at gøre det samme.
Klar?
Guiden Oskar har arbejdet i disse omgivelser i 15 år,
og hans erfaring er essentiel for at sørge for holdets sikkerhed...
...når de drager ud i et af de mest afsidesliggende områder på kloden.
Nu kører vi 600-700 meter
op til det, vi kalder et taffelbjerg,
hvor vi skal kigge efter isbjørne.
De søger højere op for bedre at kunne se.
Men på vej op bliver sneen dybere og dybere.
Til sidst sidder de fast.
En, to, tre.
Oskar er stadig overbevist om, at de kan komme derop.
Den anden guide sidder fast,
så jeg tror ikke, vi kommer igennem sneen her.
Vi må finde en anden vej.
-Hvordan er det at fejle? -Jeg har ikke fejlet endnu.
Jeg vil prøve igen.
Sejr!
Med en rute ryddet, og Oskars stolthed intakt...
Sådan!
...er holdet på sporet igen.
Men der er ingen bjørne i sigte,
så Oskar spørger holdet af spejdere ude på isen.
Jonathan. Oskar.
Hvor er I?
Vi holder øje ved Deeperstein, og har fundet en isbjørn.
Er det én isbjørn?
Ja, det ser sådan ud herfra.
Modtaget. Lad os køre.
Det er noget helt specielt at kigge efter isbjørne,
for man har oftest
et enormt islandskab foran sig.
Og det, man kigger efter,
er nogle utroligt små gule prikker i landskabet.
For isbjørne er en anelse gule,
og det gør, at man kan se dem i landskabet.
Jeg kan ikke se nogen bjørn.
Der er intet som at få øje på en isbjørn.
Man kan mærke det. Det er magisk.
Jeg føler, at jeg er forbundet til isbjørne.
Jeg er prætentiøs nok til at sige, at isbjørnen er mit totemdyr.
De er unikke.
De er ude i ødemarken på isen,
og de kan overleve der.
Når man ser isbjørne på havisen,
kan man se, at de er i deres rette element.
De er tilpasset perfekt...
RAGNHEID SKOGSETH Oceanograf, Svalbard Universitet
...til livet på havisen og jagt der.
Det er fantastisk at se på dem.
For at fortælle hele historien har holdet sat næsen op efter
at optage den hellige gral indenfor isbjørneoptagelser.
Det sværeste ved at filme isbjørne,
er at filme en mor med COYs.
Og det står for "Årets unger."
Det betyder, at de er blevet født om vinteren i en hule.
De bittesmå unger er meget sårbare.
Så at nærme sig en mor med årets unger er næsten umuligt.
MARTS
Nu er det forår.
Mødre og årets unger kommer frem af hulerne i bjergene
for første gang.
Og det er nu, holdet har chancen for at filme dem.
Men først skal de finde en hule.
Når vi kigger på bjerget,
kigger vi efter et lillebitte hul,
eller vi kan, når hulen er åben,
se en masse spor nær hullet.
Når moren laver åbningen,
skal hun lære ungerne at bevæge sig og holde balancen
uden for hulen, før hun kan vise dem havisen.
Så vi skal være på det rigtige sted på det rigtige tidspunkt.
At finde en hule er som at lede efter en nål i en høstak.
Derfor tilkalder holdet hjælp.
På helikopteren er der det nyeste kamerasystem.
ERIKA TIRÉN Filmfotograf
Hold denne højde, og så kan vi
stige gradvist, når vi nærmer os bjerget.
-Det er godt, Erika. -Ja.
Vi flyver langs kystlinjen i vores søgen efter isbjørnehuler.
Vores hold på jorden har slået lejr her.
-Der er de. -Ja.
Det ser hyggeligt ud.
Fra luften kan de gennemsøge et stort ufremkommeligt område.
Jeg kigger på bjergkammene efter huleaktivitet.
Teknikken giver hurtigt pote.
Der er bjørnespor fra en hule.
Når hunbjørnen stikker hovedet frem,
er det blot et sort hul, som er svært at se.
Men når hun går ud med ungerne,
bliver det som et spindelvæv i sneen.
Sporene, der fører væk fra hulen, indikerer, at moren og ungerne
allerede er smuttet.
Den vigtigste tid for isbjørne
er forår og tidlig sommer,
for det er der, de opbygger deres fedtreserve.
En hun kan ligge i en hule...
JON AARS Isbjørneforsker
...i mere end et halvt år uden at spise,
og samtidig kan hun opfostre små unger.
Det er vigtigt for hende, når de forlader hulen i marts eller april,
at de hurtigt finder noget at spise,
for hun skal producere mælk til ungerne, for at de kan overleve.
Alle hulerne er allerede tomme.
Men holdet opdager snart en familie på farten.
Når en mor kommer ud af hulen med sine unger,
er hun supersulten.
Det første, hun gør, er at gå ned til havisen
og forsøge at finde føde.
Hvis vi ikke får filmet dem i bjergene,
hvor de har huler, må vi ændre taktik.
Vi skal skynde os ned til havisen og finde familier,
som allerede er kommet derned.
Moren og ungerne forsvinder hurtigt i landskabet.
Men det går ikke Rolf på.
Jeg er en polar-fyr.
Jeg elsker kulden. Jeg elsker sneens og isens æstetik.
Men havisen, som et sted at arbejde,
er ikke et sted, man kan begå fejl,
for de kan få dødelige konsekvenser.
Derfor er det ikke noget, alle kan gøre.
Man skal være en type, der kan klare det.
Samtidig vil Oskar have mest muligt ud af det nyeste udstyr.
Er vi klar?
Dette specialbyggede filmkøretøj kaldes "side-by-side."
Det har et særligt kamerasystem, som gør, at Erika kan filme i bevægelse
uden bump.
Og samtidig tilbagelægge store afstande.
Der er masser af sæler.
Det er et godt tegn, hvis man vil finde bjørne.
Sæler er den bedste type mad for isbjørne,
især det fede, ydre lag på sælerne.
I de næste måneder, sent forår, tidlig sommer,
har isbjørnene god adgang til sæler,
og de opbygger deres fedtreserver.
Deres evne til at bruge spæk
til at opbygge deres eget kropsfedt er utrolig, så det er den bedste mad for dem.
De skal spise en sæl om ugen.
Alle sæler skal op igennem isen for at trække vejret,
og derfor har de åndehuller i isen.
Et af isbjørnens teknikker
er at finde de her åndehuller.
Så bliver de ved dem,
er helt stille, og venter.
En bjørn kan stå der i 15 timer træk
uden at bevæge sig overhovedet.
For sælen kommer ikke frem,
hvis den kan høre bevægelse på isen.
Det er mere effektivt, at vente på at sælen kommer til dig
uden at bruge energi overhovedet.
De kan ligge ved et hul og sove
og håbe på, at en sæl vil komme op der,
og at de vågner hurtigt nok...
Til at fange den.
Havisen er et meget omskifteligt område at arbejde i.
Det er en platform, hvor vi bor
og arbejder hver dag med isbjørnene.
Men det betyder ikke, at isen er den samme hver dag.
Vores kære køretøj, side-by-side,
sidder dybt i sne og vand, og vi kan ikke få det fri.
Det er vist noget, man kalder overvand.
Der er tyk is længere nede, men her er der masser af vand.
Og så er der sne ovenpå det.
Så det bliver spændende, hvordan vi skal få den fri.
Den bliver et om natten, før hjælpen ankommer.
Forholdene ændrer sig hurtigt,
og derfor har det altid været svært at arbejde her.
Men ændringerne er mere drastiske end før.
Svalbards gennemsnitstemperatur er fire grader varmere
end for 50 år siden.
I Svalbard har vi set,
at vejrsystemerne har ændret sig.
Det har stor betydning for de luftstrømme,
der bevæger sig over Svalbard.
Det ændrer temperaturerne heroppe drastisk
og på meget kort tid.
Den kan ændre sig med 30 grader på få dage.
Jeg føler mig lidt dum i dag,
fordi jeg bad kontoret sende en masse varmt Canada Goose-tøj,
og nu er det virkelig varmt.
Det er den varmeste dag, siden vi kom herop.
Det gik fra at være minus 35 grader i sidste uge,
og nu ved jeg ikke, hvad vi har, men det er nok
lige under frysepunktet.
Lyset er helt fladt. Man kan knap se, hvor man kører.
Sneen kommer fygende,
og den dårlige sigtbarhed bliver et problem for Rolf.
Jeg ved ikke, hvad vi kan filme.
Det bliver hele tiden totalt hvidt.
Vi har ingen adgang til bjørne.
Omgivelserne er totalt svingende,
de skifter hele tiden og ikke til det bedre.
Vi har brug for lavere temperaturer.
Med mere kulde får vi mere blå himmel
og bedre og mere stabilt vejr.
Det er en følelsesmæssig rutsjebane at arbejde med isbjørne,
fordi det er så svært.
Men det, der gør, at man kan klare det,
er, at når man arbejder isbjørne,
så ved man, at noget magisk kan ske.
Vi fik at vide, at der var et par bjørne ikke så langt væk.
Og nu har vi fundet dem.
Problemet er, at de sover så meget.
Det er sandheden. Isbjørne er ikke altid så sjove.
Det kan gå meget langsomt at lave tv.
Hun skiftede position.
Fik du det, da hun flyttede hovedet
fra den ene position til den anden?
Rolf keder sig aldrig.
Sådan er han, når han er allermest oppe at køre.
Endelig giver deres tålmodighed pote.
Luftfilmfotografen Florian Ledoux
sender dronen op for at få et unikt udsyn.
Lyset er helt utroligt.
Vi har nu midnatssolen, og den er bare rød hele natten.
Det er meget imponerende.
Det er det, jeg elsker ved Arktis.
Fra nu af og til slutningen af sommeren går solen aldrig ned.
Og med lys 24 timer i døgnet kan holdet filme i døgndrift.
Hver eneste isbjørn er et individ.
Man ved aldrig, hvad der vil ske.
Men har man to bjørne, er det ekstremt spændende.
Se lige.
De to bjørne elsker hinanden.
De har fundet en perfekt pool, og de glider bare rundt.
De morer sig sådan.
De leger og slår sig igennem isen.
Det ser fantastisk ud.
Den ene bjørn svømmer under isen,
og den anden løber over isen
og prøver at slå hul på isen, hvor den anden er.
Det er helt skørt.
At vi er her, og kan overvære det, vi er verdens heldigste mennesker.
Jeg tror aldrig, jeg har set to bjørne så glade sammen.
Så er de i gang.
De forsøger at stå på bagbenene og bryde,
men deres bagben glider, så de falder.
I det skønne øjeblik
er det nemt at glemme, at det er to farlige rovdyr.
Når man filmer isbjørne, skal man holde sig i sikkerhed.
Så selvom man som kameramand vil så tæt på som muligt,
går det op for en, at bjørnen ser en som bytte.
Rolf. Kom tilbage.
En bjørn er altid hurtigere end os.
Vi kan kun arbejde nær bjørnene
ved at have en hurtig måde at komme væk,
hvis de beslutter at nærme sig.
En hurtig flugt bliver ikke nødvendig.
Bjørnene er heldigvis mere interesseret i hinanden end filmholdet.
De næste to uger følger Rolf og Oskar hunbjørnen.
Hun knytter et særligt bånd til en ældre og større han.
Jeg må indrømme, at jeg synes, at isbjørne er meget romantiske.
De tager sig god tid.
De lærer hinanden at kende et skridt ad gangen.
Det er smukt at se.
Det, vi netop har set, er,
at en ny generation af isbjørne er på vej,
og det er en skøn nyhed.
Det er en fantastisk optagelse at få i kassen.
Og nu skal holdet
forsøge at finde moren og hendes unger på havisen.
Det går rigtig godt.
Vi er en kilometer fra havisen.
Der er en isbjørn foran gletsjeren.
Smukke forhold.
Desværre er vores køretøj brudt sammen.
Uden reservedele er denne bedrift indenfor ingeniørkunst ubrugelig.
Heldigvis har Oskar mere udstyr klar.
Et militærkøretøj fra 80'erne kaldet Bandvagn, eller BV.
Problemer hver eneste dag.
Altid problemer.
Side-by-side trækkes til lejren, og Bandvagn vender tilbage
og forfremmes til nyt optagekøretøj.
Sandhedens time.
Lad os se, om det virker.
Det gør det.
Kamerarene fungerer igen.
Men BV'en vejer mere end fem ton med last.
Vi tager en chance.
Vi kører den ud på isen.
-Det er et tungt køretøj. -Der er altid en risiko.
-Bare tag det stille og roligt. -Jeg hopper bare af.
Husk, at du har den her stressting.
Side-by-side på isen, Bandvagn på isen.
-Du kan altid bruge stressbolden. -Tak.
Der er ikke meget benplads.
Det er som at flyve med lavprisfly.
Kaffen er dårlig, benpladsen er dårlig,
og man er ikke sikker på, at man når sikkert frem.
De varme temperaturer smelter havisen,
så holdet skal holde øje med dens tykkelse.
Isen er lidt tyndere end før.
Der er nu mellem 60 og 70 centimeter is.
Det er stadig ganske sikkert.
Men holdet er nervøse.
Det er en interessant fornemmelse, når vi rammer overvand,
for så dykker vi lidt ned foran.
-Kan du lide det, Erika? -Nej, det kan jeg virkelig ikke.
Det giver pote at løbe risikoen.
Vi stopper her lidt, så de kan vænne sig til os.
Der er en isbjørnefamilie. En mor og to unger.
Deres størrelse viser, at det er unger fra sidste år,
omkring 16 måneder gamle.
De har besluttet at nærme sig og tjekke os ud.
Da de er ældre, har de større selvtillid end ungerne fra i år.
De er stadig afhængige af deres mor,
da der er meget, de skal lære for at overleve herude.
Jeg er bekymret for, at de går i den forkerte retning.
Fordi vi ikke kan køre, hvor vi vil med denne maskine.
Vi skal køre på stærk is,
og der skal være gode is- og sneforhold.
Hold op med det. Du gør mig bange.
Du bad mig om ikke at være nervøs, da det gør dig nervøs,
og nu forsøger jeg ikke at være nervøs,
-så hold med at være... -Nervøs.
...nervøs.
Det bliver mere og mere vådt.
Jeg tror ikke, vi skal køre længere ud.
Vi kan lige så godt kalde det en dag.
Vi bruger meget tid herude.
Over tid kan man se, hvor meget isen ændrer sig.
Mens vi sidder her, kan man se store stykker is forsvinde,
og de forsvinder ud i havet.
Vi kan se, at vores arbejdsområde er skrumpet
med måske 60-70 procent.
Vi er mere begrænsede, og har mindre områder,
hvor vi kan arbejde med bjørnene.
Forandringerne, vi har bemærket i haviscyklussen i Svalbard,
er, at isdækket kommer senere om vinteren,
og det forsvinder tidligere om foråret.
Så sommersæsonen
uden havis er forlænget, og sæsonen med havis er forkortet.
Vi har allerede med en svær art at gøre.
Og nu bliver det hvert år sværere,
fordi polarregionen ændrer sig så meget.
Jeg har downloadet vejrudsigten,
og det ser ud til, at vi bliver ramt af vinde på 20 meter i sekundet.
Det bliver rigtig slemt.
Holdet vågner til vind af stormstyrke og en sigtbarhed på næsten nul.
Det er ekstremt frustrerende, for vi vil bare gerne
ud på isen og arbejde og lave filmen.
Men lige nu blæser det for meget.
Og for at finde moren med ungerne, som er ekstremt vigtige for historien,
skal vi kunne søge på et enormt område,
og vi skal kunne spejde i bjergene og på havisen.
Og det er virkelig dårlig timing med det her vejr.
Holdet arbejder hårdt for at holde indgange
og gange mellem skurvognene frie.
Det stopper aldrig. Sne, sne, sne.
De skal også samle sne til at smelte.
Fyrre slædefulde om dagen.
Sneen smeltes i denne elektriske kasse,
og så løber vandet igennem et par vandfiltre
og ned i en ferskvandstank.
Og så er der til håndvaske, opvasker
og bad og det hele.
Det er rart og komfortabelt at bo i lejren,
men der er ikke meget at lave.
Når man er af sted i månedsvis,
skal man sommetider give lidt slip.
Det er der flere måder at gøre på.
-Så starter vi. -Hovedet ned.
-Må jeg bruge hænderne? -Nej.
En ny verdensrekord!
Trætte af at vente
tager holdet ud for at finde bjørne.
Men det er stadig svært at se noget.
Og lige så svært at komme rundt.
Da holdet når op i landskabet, bliver deres største frygt bekræftet.
Vi kan se kysten, og det er ret skrækkeligt.
Efter en uges storm er isen brudt fri.
Vi ved faktisk ikke, hvordan vi skal arbejde på isen nu.
Varme temperaturer har svækket havisen og gjort den tyndere,
så vinden og bølgerne har helt ødelagt den.
Hvis vi sammenligner med for 50-100 år siden, da fangerne boede her,
er isforholdene helt anderledes.
De havde måske en til to meter is
i den samme fjord,
men isen ville ikke blive ramt af stormene, som det er sket her.
Det, der sker her, er, at vi ser
enorme forandringer i naturen.
Det er kun april.
Men da havisen er væk, må holdet forlade vinterlejren
seks uger før planlagt.
Helt ærligt er jeg træt af, at skulle væk. Jeg elsker den her lokation.
Men vi kunne ikke finde årets unger, så vi skal videre,
og vi må finde...
Vi må prøve at finde årets unger et andet sted.
Så vi må af sted.
Kom så.
Holdet kører vestpå
mod et sted, hvor der muligvis er blevet set nogle af årets unger.
Det er en tur på ti timer på tværs af Svalbards ufremkommelige terræn.
Når de forlader sikkerheden i deres lejr,
er det første, de skal finde, ly.
Pyramiden, en gammel kulmineby, der engang var ejet af Sovjetunionen,
var hjemsted for mere end 1.000 mennesker,
men i 90'erne stoppede minedriften, og alle rejste væk.
Holdet finder en ny base,
men de er ikke imponerede af deres nye naboer,
riderne.
I det mindste er her mange fugle.
Ja, jeg elsker riderne.
Efter fem timers søvn vågner man. "Kittiwake."
"Hold mig vågen."
-Nyt navn: "Hold mig vågen." -"Hold mig vågen."
Endelig har vi fået at vide,
at der er en isbjørnefamilie i fjordsystemet østpå.
Vi har tid til at undersøge det og måske finde familien,
og der er meget, der tyder på,
at det er det værd for os.
Man kan kun komme dertil med båd,
så holdet laster tingene og sejler.
MAJ
-Der er en bjørn. -Hvad?
Der er en bjørn.
Hvor er bjørnen?
Ja, jeg kan se den.
Kan du se ungerne til højre?
-Der er en. -Ja, to unger.
Endelig de små unger født i år, som holdet har ledt sådan efter.
-Jeg kan se dem. -Der er de.
-Er det dem? -Ja.
-Kan du se ungerne? -Ja. Der.
Og de ser glade ude.
Bjørnenes store, polstrede fødder gør dem i stand til at gå på den tynde is.
Men isen er ikke stærk nok til holdet.
Derfor skal Florian optage med sin drone.
Begge unger.
Ja, jeg har dem.
Det er spændende.
Hun er på en isflage. Det er fedt.
Man kan se hendes spejlbillede i vandet.
Deres evne til at svømme er bedre end forventet.
Hos Polarinstituttet har vi data, der viser,
at de kan svømme flere hundrede kilometer uden hvile.
Men det koster langt mere energi at svømme langt
end at gå.
Isbjørne svømmer kun med forpoterne,
så deres bagben ligger fladt bagud.
Årets unger har selvfølgelig ikke energi
til at svømme så langt som en voksen, så de rider på bagbenene
ved at hægte sig fast i pelsen
og lade sig trække bag moren.
Men de bliver koldere og koldere,
og de kan ikke være for længe i vandet.
Med mindre is
er der længere mellem isflagerne,
så ungerne skal blive i vandet meget længere.
Moren må være en god jager.
Hun er velernæret, og ungerne er så aktive.
Det er imponerende.
De lader til at være i supergod form, og det er rart at se.
Det er et utroligt første møde, men at få de billeder fra jorden, de ønsker,
bliver svært.
Nu er spørgsmålet, hvordan vi når frem til dem,
fordi isen er så dårlig.
Det er endnu en udfordring foran os.
Holdet skal finde tykkere is.
Rolf og Oskar vil gerne ud at undersøge området og tager af sted på ski.
Men mens de er af sted, ankommer moren og ungerne ved Pyramiden,
hvor de fanges af droneholdet.
Ungerne stråler af selvtillid og nysgerrighed,
essentielle egenskaber, når man er et dyr, der skal undersøge
enhver mulig fødekilde for at overleve.
Og det er mad, de er kommet efter.
Et gammelt sælkadaver.
Der er kun levninger tilbage.
Moren har kunnet lugte det op til 30 kilometer væk.
Det er et utroligt held at få så unikke og intime optagelser.
Men det er hårdt for Rolf og Oskar at opdage,
at de er gået glip af ungerne.
Og det bliver svært at finde dem igen.
Vores bjørne har besluttet at forlade denne fjord.
Nu er de i et område, hvor vi ikke kan følge med på snescooter
eller ski længere,
og vi ved ikke, hvor de er på vej hen.
Så måske er det
enden på vores forårs-snescooteroptagelser.
JUNI
Nu kan de kun komme til de større, brugbare stykker is med et større skib.
Som er forstærket, så det kan modstå isen.
Mandskabet er langt større.
Og det sejles af en specialiseret iskaptajn.
For at filme bjørne skal man først finde dem,
og heroppe i mærset
er det det bedste sted at gøre det, for man kan se hele vejen rundt.
Og når man tænker på, at vi er midt på havet,
er det ret utroligt, at vi finder bjørnene på drivis
ude midt i ingenting.
Jeg ved ikke, hvordan de kan overleve herude, men det gør de.
Det er måske det bedste sted at spotte bjørne,
men der er en god grund til, at ingen andre er deroppe.
For en, der kan blive søsyg, er det ikke et rart arbejde.
Jeg har det så dårligt.
Jeg havde det ikke dårligt, før jeg gik op i mærset.
Nu har jeg det virkelig dårligt igen.
Det er brutalt.
Nu er sommeren kommet, og holdet får endnu et problem.
Tågen har lavet en Svalbard på os.
JEFF WILSON Instruktør
Den har ramt os, og vi kan se omkring 50 meter frem.
Men det positive er, at vi har set fire bjørne
de seneste 24 timer.
Vi har været i gang i to dage, og det går godt
ud over det med tågen.
Den kommer og går.
BJORNE KVERNMO Skibets kaptajn
-Hvornår går den? -Det ved jeg ikke. Hvis du går i seng.
Kold luft over varmt vand er den perfekte opskrift på tåge.
Og selvom tåge altid har været et problem her,
så gør de varmere temperaturer det værre.
For to dage siden har vi målt
de højeste temperaturer i Svalbard nogensinde...
TOM FORMAN Feltlogistikleder
...21,7 grader i Longyearbyen.
Flere og flere optagedage går tabt i tågen om sommeren
sammenlignet med for 10 år siden,
fordi vi oplever langt højere temperaturer,
som giver virkelig tågede dage.
Der er langt mere tåget end tidligere år.
Den dårlige sigtbarhed gør det sværere at opdage bjørne,
og gør det farligere at sejle.
-Se lige det isbjerg, Cor. -Sejt.
Det er ikke noget,
man vil sejle mod med ni knob, vel?
Den eneste, på vores hold, der virkelig ikke kan undværes, er kaptajnen,
for at sejle i havis i tæt tåge
er noget, ingen af os kan finde ud af.
Man skal have prøvet det før for at komme sikkert frem.
Man kan møde den fine, tynde etårsis,
som er nem at komme igennem med et skib som dette,
men hvis man rammer den klumpede og tættere flerårsis,
så kan det stoppe skibet, og det er noget skidt.
Holdet sejler nordpå mod koldere vand.
Og efter tre lange uger
kan de endelig forlade tågen.
Oskar ved, hvor de kan finde fast is på denne tid af året,
men han får sig lidt af et chok.
Denne fjord er en af de nordligste på østkysten
af Spitsbergen-øen.
Jeg ville have troet, at isen var fin i meget længere tid.
Vi er i starten af juni,
og isen er intet værd.
Det er et sted, hvor jeg de seneste 20 år er kommet,
fordi der er gode isforhold.
Og at se isen i så ringe stand i starten af juni, er ret skræmmende.
Svalbard har mistet havis
over dobbelt så hurtigt som andre steder i Arktis.
Nu er der langt færre måneder med havis end for 30-40 år siden.
For 40 år siden var der havis det meste af året i Svalbard.
I dag er det under seks måneder om året.
At forstå implikationerne af det er ret svært.
Holdet følger isen, der trækker længere og længere mod nord.
For at finde fast is er de sejlet 300 kilometer
længere nordpå, end hvad de skulle have gjort for 40 år siden.
Det tog os 30 timer at nå hertil,
men det lykkedes os at nå et sidste stykke fast is
i en af de nordlige fjorde.
Vi ved, at isen er bedre længere inde i fjorden,
men vi skal også finde en familie.
En med to unger. Ellers giver det ingen mening at være her.
Nu skal snescooterne frem,
mens Oskar tjekker isens tykkelse.
Måske går vi igennem det første lag af vand,
-men det går nok. -Ja.
Der er meget at tænke over, når man er på sommerisen.
For det første er isen ikke ensartet.
Nogle steder er isen 60 centimeter, andre steder er den 20,
og nogle steder er den kun ti.
Og luftens temperatur er plusgrader.
Og med de her stærke vinde er det som en hårtørrer mod isen.
Forandringerne af sommerisen sker så hurtigt.
Hvis der sker os noget, når vi er herude,
kan de intet gøre på skibet.
Skibet kan ikke gennembryde isen hertil og redde os.
Vi skal selv komme tilbage til skibet.
På trods af risikoen ved holdet,
at det er et af de sidste stykker havis, hvor de kan bruge snescooterne.
Vi kigger altid efter bjørnefamilierne foran gletsjerne.
Kortene viser, at gletsjeren burde være her,
og den er en til to kilometer i den retning.
Så det er...
Det er ret tydeligt, hvor hurtigt gletsjerne trækker sig tilbage her.
Derovre, Rolf.
Der er to gule ting.
-Ja. -En stor og en lille.
Endelig en familie med årets unger.
Vi har fundet familien.
Familien er ved morænen. Det er små unger fra denne vinter,
og vi er glade for,
at vi nu kan arbejde med dem.
Normalt er den slags familier nervøse,
så vi må være tålmodige.
Det er det allersværeste at filme en mor med årets unger.
På isen er der intet sted at skjule sig for en isbjørnemor,
hun vil altid se dig.
Men hvis man er heldig,
hvis man er det rigtige sted på det rigtige tidspunkt,
kan man opleve noget ubeskriveligt.
Da Rolf får de optagelser, de har arbejdet så hårdt for,
ændrer alt sig.
Der er tåge på vej. Og den kommer hurtigt.
Det er meget frustrerende, for vi ved, at vores familie er derude,
og nu kommer tågen.
Og når den kommer, er det noget skidt,
for så kan vi ikke se hullerne i isen.
De er nødt til at køre tilbage til skibet,
inden tågen bliver tættere, og de ikke kan køre sikkert længere.
Vejret går fra dårligt til værre.
Det er begyndt at regne, faktisk ret meget,
og det har ændret forholdene på isen.
Vi kørte rundt i 30 centimeter vand på isen.
Jeg har aldrig set tingene ændre sig så hurtigt.
Alt det vand får isen til at smelte,
og vi har besluttet, at der ikke er sikkert på isen længere.
Det er ikke normalt vejr i Arktis, og det er skræmmende.
Snescootere er ubrugelige,
og havisen går fuldstændig i stykker.
JULI
De må ændre planerne igen.
Der er tre bjørne, viser det sig.
Forhåbentlig får vi en god, tåge-fri dag.
Okay, kammerat.
De søsætter en lille båd, der er et støttefartøj.
Den er perfekt til at navigere blandt isflagerne.
Det er spændende.
Man får et andet perspektiv, når man er tættere på vandet
og på bjørnene.
Og så sejler vi af sted.
Det stabiliserede kamerasystem er nu monteret på støttefartøjet.
JAMIE MCPHERSON Filmfotograf
Når der er så mange sæler,
håber holdet, at bjørnen er på jagt.
Men mens bjørnen kan bevæge sig hurtigt på den ødelagte is,
kan holdet ikke gøre det samme, og de efterlades snart.
Isen bliver tykkere herinde,
og vi har svært ved at følge bjørnen. Skifter.
Tom, sejl ikke for tæt på. Du ender med at sejle op på et stykke is
med båden.
Nej, nej, nej.
Stopper de, får de problemer.
Vi får endelig Jamie til at arbejde lidt.
De sidder helt fast.
Bliv ved at skubbe.
Det virker. I gør det godt.
Det lykkes dem endelig at komme fri
og indhente bjørnen igen.
Jeg kan se bjørnen.
Vida.
Værsgo, Vida.
Kan I se bjørnen?
Den er på en isflage foran os.
Vi holder os lidt tilbage
og lader bjørnen få plads,
indtil vi tror, den jager.
Den har set eller lugtet noget.
Når isen er gået i stykker,
kan en bjørn ikke bare sidde ved et ishul og vente.
Hun må bruge en anden jagtteknik.
Isbjørne svømmer ofte mellem isflager
og blandt havis, for så at hoppe op af vandet
og tage sælerne,
men det er svært for isbjørnen.
Forholdene har ændret sig, så der er mindre havis
og mere åbne områder.
Derfor er jagten i vandet vigtigere.
Når bjørnen først er opdaget, kan den ikke indhente en sæl i vandet.
Sælen slap væk.
Bjørn.
Teknikken kræver, at bjørnen er god til at snige sig.
Sejl superlangsomt. Godt.
Det er svært at regne ud, hvor han kommer op.
Man mener, at det kun er nogle isbjørne, der forstår at jage på den måde.
Men at mestre teknikken kan blive essentiel for at overleve.
Fremtiden for havisen ser ikke for god ud.
Den er allerede forsvundet fra mange fjorde på vestsiden af Svalbard,
og når temperaturerne bliver ved at stige,
så vil havisen forsvinde mere og mere.
Til sidst vil det ikke være koldt nok, til at der produceres havis.
Om 30 år, i hvert fald på Svalbard, kan det være, at havisen
er fortid.
Hvis havisen bliver ved at forsvinde,
er det sandsynligt, at antallet af isbjørne vil falde drastisk.
Isbjørnene tvinges i land tidligere og tidligere.
Og der lærer disse utrolige dyr
at finde andre fødekilder.
Isbjørne ændrer deres adfærd, og det kan de gøre ret hurtigt.
De er nysgerrige, og de søger andre muligheder
for at finde mad, når forholdene ændrer sig.
Så vi ser, at de bruger mere tid på land.
De plyndrer fuglereder.
Vi ser også, at isbjørnen
jager og nedlægger rensdyr.
Jeg har stor respekt for bjørnene og deres evne til at overleve,
og det er godt at se, at de kan tilpasse sig.
Deres tilpasningsevne er formentlig isbjørnens største styrke,
når de skal overleve det skiftende klima.
Så da Disneynature-holdet opdager en buffet med hvalspæk,
så ved de, at de skal være klar til at filme.
For isbjørnene vil komme fra nær og fjern
for at tage del i festmåltidet.
Med over et hundrede millioner kalorier er der mad til alle.
Der ligger et stort kaskelothvalkadaver,
hvor der har været helt op til fem bjørne i gang
på samme tid. De har mæsket sig i lækkert, rådnende hvalkød.
Det er fedt, indtil man er i vindretningen.
Men det har været en fantastisk morgen.
Det, der sker, når der er et hvalkadaver,
er, at fordi de er så mætte,
behøver de ikke lede efter mad,
og så kan de interagere med andre bjørne
på en ikke-aggressiv måde.
De fleste store, ældre hanner, sover og tolererer hinanden,
men de yngre bjørne interagerer, og de lærer af hinanden,
og det giver os fantastiske interaktioner på kameraet.
De har haft et festmåltid, og nu ser vi
tre unge spare med hinanden og se hinanden an.
De er ikke ondskabsfulde.
De lærer vist bare at være voksne bjørne.
Der er to unger, som har været på øen siden vores ankomst,
og de er vores stjerner.
De leger, de slås i vandet,
de slås på land, og deres mor er god til...
Hun oplærer dem vist i stil med Rocky,
hvordan man slås, for hun deltager også.
Hun udfordrer dem virkelig.
De leger mere end noget andet dyr, jeg har set
i mine 20 år med at lave dyrefilm.
De leger nok seks-syv timer om dagen.
Der kommer flere bjørne til, som også vil være med.
De to svømmede direkte hen til vores to unger.
De virker ikke fjendtlige.
Så det ender nok med, at de leger med hinanden.
Nu sker det.
Utroligt nok har de fundet sammen i leg
med de to andre unger.
Jeg har aldrig set noget lignende, og så så tæt på.
Der er fire bjørne, der er ligeglade med os.
Det er så fedt og usædvanligt.
Ja!
At fange så unikt et øjeblik er et højdepunkt for holdet.
Men da historien om de små unger ikke er færdig,
er de desperate efter en chance til.
Der er sol, og der er sæler,
men den sky mor og hendes unger er ingen steder at se.
Endelig giver deres vedholdenhed og hårde arbejde pote.
Holdet ser en mor med en unge født i år.
De sætter støttefartøjet i vandet
og håber, at de får held med sig.
Sejler jeg lige mod det, eller er det på styrbord side?
-På styrbord side. -Perfekt. Tak.
Vi har forsøgt at finde en familie med årets unger,
og det har vi gjort med snescootere,
hvor vi har været ude i 24 timer. Vi har været uheldige med tåge,
for meget vind og med storme og alting.
I dag er alt lykkedes,
og vi har fundet en familie med en unge fra i år.
Vi har lige brugt to timer med hende i smukt lys,
med smuk is, de perfekte forhold.
Og sådan er det med naturfilm.
Der er meget, der går en imod,
og så en dag går det hele op i en højere enhed.
Det er en perfekt afslutning på Disneynature-holdets optagelser.
Oplevelsen med at filme bjørnene har forandret mit liv,
og det til det bedre.
Det magiske ved det er, at man, i disse tider, får muligheden
for at fange noget, som mennesket aldrig har set før.
Men når man har set og oplevet forandringerne i Svalbard,
er det umuligt ikke at tænke på, hvad der venter denne familie i fremtiden.
Min største bekymring for arktiske arter i Svalbard er,
at de ikke formår at tilpasse sig hurtigt nok til klimaforandringerne,
som sker så hurtigt.
Når man ser det, spørger man sig selv:
"Hvordan kan vi tillade, at vi mister denne ubeskrivelige skønhed?"
Hvis der kommer en tid, hvor disse bjørne
ikke vandrer omkring i Arktis længere, mister vi utroligt meget.
Vi har brug for engagement, så kan vi vende skuden.
Og det er nu, vi skal engagere os.
Oversættelse: Emil Tolstrup