Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Svalbard,
un grup îndepărtat de insule, în străfundul Cercului Arctic.
Un paradis pentru urșii polari
și locul ales pentru cel mai ambițios film cu urși polari făcut vreodată.
Disneynature a adunat
unii dintre cei mai buni directori de imagine și ghizi din lume
pentru a surprinde viața acestui animal enigmatic și emblematic.
Filmând pe parcursul a peste trei ani,
echipa va străbate mii de kilometri în căutarea urșilor,
va trăi la temperaturi de minus 40 de grade Celsius...
Oamenii care n-au lucrat în aceste condiții
nu-și imaginează cât de greu este.
... și va fi pusă la încercare la limita absolută a rezistenței sale.
Dar provocările de a lucra aici cresc cu fiecare an.
Acesta este locul care se încălzește cel mai repede de pe planetă.
Pe măsură ce peisajul din Svalbard se topește, cum vor putea urșii și echipa
să se adapteze la o lume care-și pierde gheața?
PE URMELE URSULUI POLAR
Insulele Svalbard sunt o sălbăticie neatinsă.
Și un mediu vital de reproducere pentru fauna sălbatică arctică.
Când eram adolescent, visam la Svalbard.
Pentru că, pentru mine, este cel mai poetic mediu de pe Pământ.
Este atât de diferit de orice altceva ai putea experimenta!
Există acești ghețari gigantici...
ROLF STEINMANN - Director imagine
... spații vaste de zăpadă și gheață.
E ca o lume de basm.
Simți că acesta e tărâmul ursului polar.
Situat în nordul îndepărtat al planetei noastre,
Svalbard se află în Oceanul Arctic, exact între Norvegia și Polul Nord.
Oceanul din jurul teritoriului Svalbard îngheață în fiecare iarnă,
formând cruste uriașe de gheață marină.
E platforma perfectă de vânătoare pentru cei 300 de urși polari de aici.
Filmarea urșilor presupune multe provocări.
Faptul că trebuie să găsești urșii...
OSKAR STRØM - Coordonator logistică teren
... într-un mediu vast, că trebuie să fii în siguranță...
Căutăm o gheață marină care să fie destul de groasă pentru a lucra în siguranță.
Depindem în totalitate de gheața marină bună
pentru a găsi și a filma urșii.
În cel mai nordic oraș de pe planetă,
echipa a petrecut doi ani proiectând tabăra arctică perfectă de filmare.
Da. E bine.
Este ceva deosebit,
pentru că nimeni n-a mai încercat așa ceva înainte.
Încercăm să fim pregătiți pentru întregul sezon.
Vom fi pregătiți pentru cel puțin trei, patru luni.
Și, pentru asta, trebuie să realizăm această tabără uriașă
pe care o planificăm și o construim de un an.
Acolo ai nevoie de tot.
De întregul echipament, de spațiu de locuit pentru zece oameni...
Avem nevoie de dușuri, toalete, tot.
Odată ce ajungem acolo, nu trebuie să ne întoarcem în oraș,
nu ne trebuie alte rezerve de oameni, mâncare, combustibil, apă sau altceva.
Evident, asta înseamnă și un impact mai mic asupra mediului.
Sperăm să putem sta acolo
întregul sezon.
Tabăra este proiectată perfect,
dar introducerea sa în habitatul urșilor este o operațiune logistică uriașă.
Pentru a ajunge acolo, avem aceste sănii grele.
JASON ROBERTS - Șef logistică
Sunt trase de un buldozer sau de un PistenBully.
Pe deasupra, putem sta foarte izolați.
Le-aș numi barăci ecologice.
Când folosim corturi, folosim mult combustibil
ca să le încălzim, pentru că proprietățile de izolare sunt atât de proaste.
Deci acestea ne permit să ne încălzim, ne oferă un oarecare confort și siguranță.
Feriți de urșii polari.
Continuați!
FEBRUARIE
După ani de planificare, sosește, în sfârșit, momentul plecării.
În întregul Svalbard
există doar 40 de kilometri de drum, deci asfaltul se termină repede.
În sălbăticie, trenul de gheață trebuie să străbată peste 100 de kilometri
pe un teren incredibil de anevoios.
Se pare că ne apropiem de partea mai complicată a traseului,
unde începe să se facă mai umed.
Încă mai avem multă apă care provine de la ghețar,
așa că asta va fi o zonă
puțin mai complicată decât altele.
O să vedem.
Și nu durează mult până să se întâmple ce e mai rău.
Asta nu e o problemă mică, de fapt este una majoră.
Avem 50 de tone de echipament blocat la o adâncime de jumătate de metru în apă.
Trebuie să recunosc că a fost cea mai rea noapte din viața mea.
Nu cred că am mai avut o astfel de noapte.
Sunt minus 25 de grade Celsius.
Deci, cu cât mai mult stau săniile în noroi,
cu atât mai mult riscă să rămână înțepenite în gheață.
Ar putea dura săptămâni întregi să le scoatem, la propriu.
Să le lăsăm să înghețe, să aducem un fierăstrău, să tăiem bucăți și... da.
Nimic nu e menit să fie ușor în viață.
Categoric nu facem un film cu urși polari.
Înghețarea începe, iar ceasul ticăie.
De când ne-am blocat, doi centimetri de gheață.
Cu un vehicul de tractare pe teren uscat,
se atașează o frânghie foarte lungă în spatele saniei.
Acum ori niciodată.
Da. Hai că merge.
A fost un miracol. Nu mă așteptam.
E ultima sanie trasă din gheață.
Înapoi pe drumul cel bun, trenul de gheață continuă printr-o altă noapte polară.
Și după zece zile lungi,
ajung, în sfârșit, la destinație.
Am ajuns, în sfârșit!
Ce mai zi, nu-i așa? Ce mai zi!
Aceasta este casa echipei în următoarele trei luni.
Iar Oskar s-a asigurat că au toate lucrurile de bază.
Arată bine.
Mulți biscuiți, nu glumă.
Mulți biscuiți.
Barăcile vor proteja echipa de orice urs flămând care cutreieră
și îi oferă tot ce are nevoie.
Ăsta e micul meu castel.
Deci...
Unora s-ar putea să nu li se pară mult spațiu,
dar pentru mine e destul.
E un pat confortabil.
Colecția de cărți, foarte importantă pentru mine,
și apoi lucrurile cu care să supraviețuiești.
Mi se pare cald, iar asta e cel mai important
după zilele friguroase de pe câmp și tot restul e lux.
Deci... da, sunt foarte mulțumit cu ceea ce am aici.
Asta e baia noastră.
Fiecare poate face un duș scurt o dată pe săptămână.
Iar ăsta e WC-ul nostru magic. De fapt, arde totul.
Deci ne rămâne doar cenușă.
Aș putea spune că e destul de ecologic.
Deci da, tot ce ai nevoie ca să fii curat și fericit, presupun.
Barăcile oferă baza perfectă.
Dar urșii polari acoperă sute de kilometri.
Așa că echipa va trebui să facă același lucru.
Gata?
Ghidul echipei, Oskar, a lucrat în acest mediu timp de 15 ani,
iar experiența lui este esențială pentru siguranța echipei.
În timp ce se aventurează în cel mai îndepărtat peisaj de pe planetă.
Acum vom conduce cam 600, 700 de metri,
până la ceea ce numim „muntele platou”,
ca să vedem dacă putem găsi ursul polar.
Se îndreaptă spre un loc înalt pentru o vedere mai bună.
Dar, pe măsură ce urcă, zăpada se adâncește tot mai mult.
Până când, în cele din urmă, se împotmolesc.
Unu, doi, trei.
Dar Oskar încă e convins că pot trece.
Al doilea ghid blocat,
așa că nu cred că vom trece prin zăpada asta.
Trebuie să găsim un alt traseu.
- Cum te simți când dai greș? - Încă n-am dat greș.
O să mai încerc o dată.
Victorie!
Cu drumul eliberat și mândria lui Oskar intactă...
Da!
... echipa e din nou pe drumul cel bun.
Dar fără niciun urs la vedere,
Oskar se consultă cu echipa de cercetași aflați pe gheață.
Jonathan, Oskar.
Unde vă aflați?
Suntem în căutare pe Deeperstein și am găsit un urs polar.
Bine. Este un singur urs polar?
Da, din câte vedem, cel puțin, e un singur urs polar.
Recepționat. În regulă, să mergem!
Găsirea urșilor polari nu se compară cu nimic altceva,
pentru că, în majoritatea timpului,
ai în față un vast peisaj de gheață.
Iar ceea ce cauți
sunt niște micuțe puncte gălbui în acest peisaj.
Pentru că urșii polari sunt ușor gălbui,
iar asta îi face vizibili în acest peisaj.
Nu văd niciun urs.
Nimic nu se compară cu întâlnirea unui urs polar.
Se simte. E ceva magic.
Simt că am o legătură destul de puternică cu urșii polari.
Și îndrăznesc chiar să spun că ursul polar e animalul meu spiritual.
Sunt unici.
Sunt în sălbăticie, pe gheață,
și pot supraviețui acolo, în larg.
Privindu-i pe urșii polari pe gheața marină,
știi că acesta este mediul potrivit pentru ei.
Sunt atât de perfect adaptați...
RAGNHEID SOKGSETH Oceanograf, Uninversitatea Svalbard
... la gheața marină! Să trăiască, să vâneze acolo...
E uimitor să-i privești.
Pentru a spune întreaga poveste, echipa a pus ochii
pe capturarea Sfântului Graal al documentarelor cu urși polari.
Cel mai greu la realizarea documentarelor cu urși polari
este să filmezi o mamă cu PA.
Iar PA înseamnă „Puii Anului”.
Înseamnă că s-au născut în timpul iernii într-un mic bârlog.
Și, desigur, acești ursuleți sunt extrem de vulnerabili.
Deci e aproape imposibil să te apropii de o mamă cu PA.
MARTIE
Acum e primăvară.
Mamele și puii anului ies din bârlogurile lor din munți
pentru prima dată.
Iar echipa are ocazia de a-i filma.
Dar mai întâi trebuie să găsească un bârlog.
Când ne uităm înspre munte,
căutăm fie o gaură foarte mică,
fie, atunci când bârlogul e deschis,
multe urme în jurul acelei găurele.
Pentru că, atunci când mama împinge deschiderea,
trebuie să-și învețe puii cum să se miște și să stea în echilibru
în afara bârlogului înainte de a-i duce la gheața marină.
Deci trebuie doar să fii în locul potrivit, la momentul potrivit.
Să cauți unui bârlog e ca și cum ai căuta acul în carul cu fân.
Așa că echipa cheamă ajutor.
La bordul elicopterului există un sistem de camere ultramodern.
ERIKA TIRÉN - Director imagine
Păstrați această înălțime o vreme, apoi putem
să ne ridicăm treptat peste munte pe măsură ce ne apropiem.
- Foarte frumos, Erika. - Da.
O vom lua de-a lungul coastei, căutând bârloguri de urși polari.
Echipa noastră de pe teren este campată aici.
- Uite tabăra, Erika. - Da.
Arată foarte bine și confortabil.
Din aer, pot acoperi o zonă vastă de sălbăticie inospitalieră.
Mă uit la crestele alea ca să văd vreo mișcare din bârlog.
Tehnica își arată rapid utilitatea.
Urme de urs care ies dintr-un bârlog.
Când ursoaica își scoate întâi capul și sparge suprafața,
e doar o gaură neagră, e foarte greu de văzut.
Dar odată ce începe să iasă cu puii,
devine ca o pânză de păianjen în zăpadă.
Urmele care duc afară din bârlog sugerează că această mamă și puii ei
au plecat deja.
Cea mai importantă perioadă a anului pentru urșii polari
este primăvara sau începutul verii,
pentru că atunci își construiesc cea mai mare parte de rezerve de grăsime.
O ursoaică poate sta în bârlog...
JON AARS - Expert urși
... peste un an și jumătate fără să mănânce,
în același timp alăptându-și puii.
E foarte important ca atunci când părăsește bârlogul, în martie, aprilie,
să găsească ceva de mâncare cât mai repede,
pentru că trebuie să poată produce lapte ca puii să supraviețuiască.
Toate bârlogurile găsite sunt deja goale.
Dar echipa descoperă în curând o familie în mișcare.
Când o mamă iese din bârlog cu puii,
e foarte înfometată.
Deci, primul lucru pe care-l va face e să meargă direct la gheața marină
și să încerce să găsească mâncare.
Dacă ratăm această ocazie de a-i filma în munți,
acolo unde au bârlogurile, trebuie să schimbăm tactica.
Trebuie să coborâm rapid la gheața marină și să căutăm familii
care au ajuns deja la gheață.
APRILIE
Mama și puii se pierd repede în vastul peisaj.
Dar asta nu-l derutează pe Rolf.
Sunt un tip polar.
Îmi place frigul. Îmi place estetica zăpezii și a gheții.
Dar gheața marină, ca mediu în care să lucrezi,
este un loc în care nu poți face greșeli,
pentru că orice greșeală poate fi mortală acolo.
De aceea, această treabă nu poate fi făcută de toată lumea.
Trebuie să fii genul care să-i facă față.
Între timp, Oskar este dornic să profite la maxim de un nou echipament.
Bine. Putem pleca?
Acest vehicul de filmare personalizat este cunoscut ca „side-by-side”.
Echipat cu un sistem special de camere, Erika poate filma imagini în mișcare
fără nicio hurducătură.
Și poate străbate distanțe mari, filmând totodată.
Sunt o mulțime de foci pe aici.
Un semn bun pentru găsirea urșilor.
Focile sunt cea mai bună mâncare pentru urși,
în special grăsimea, stratul exterior al focilor.
În următoarele luni, la sfârșitul primăverii, începutul verii,
urșii polari au acces bun la foci
și își fac rezerve de grăsime.
Au capacitatea incredibilă de a folosi untura
pentru a face propria grăsime corporală. Deci e cea mai bună mâncare.
Au nevoie să mănânce o focă pe săptămână, practic.
Toate focile trebuie să iasă prin gheață ca să respire aer
și de aceea au găuri pentru respirat în gheață.
Una dintre tehnicile ursului
este să găsească acele găuri de respirat.
Apoi stau lângă acea gaură de respirat,
complet nemișcați, fără să scoată niciun sunet și doar așteaptă.
Un urs poate sta acolo chiar și 15 ore în șir,
fără a-și mișca nicio părticică a corpului.
Pentru că foca nu va ieși
dacă aude chiar și cea mai mică mișcare deasupra gheții.
Este mai eficient să stai nemișcat și să aștepți ca foca să vină la tine,
fără a folosi niciun pic de energie.
Practic, se pot întinde lângă o gaură și dormi,
sperând ca foca să apară prin acea gaură
și să se trezească destul de repede...
ca s-o prindă.
Dar gheața marină este un mediu foarte schimbător pe care să lucrezi.
Este o platformă pe care stăm
și pe care lucrăm zilnic cu urșii.
Dar asta nu înseamnă neapărat că gheața e aceeași în fiecare zi.
Vehiculul nostru minunat, side-by-side, este
adânc băgat în zăpadă și apă și nu putem ieși.
Cred că ne-am împotmolit în ceva numit „zăpadă apoasă”.
Sub asta există din nou gheață groasă, iar aici e multă apă.
Apoi din nou un alt strat de zăpadă deasupra.
Deci abia aștept să văd cum o să ieșim de-aici.
Se face ora 1:00 până sosește ajutorul.
Viteza cu care se pot schimba condițiile meteo aici
face acest loc unul dificil în care să se lucreze.
Dar schimbările devin mai drastice decât oricând înainte.
Temperatura medie din Svalbard este acum cu patru grade Celsius mai mare
decât acum 50 de ani.
Aici, în Svalbard, am văzut că
modelele eoliene sau sistemele meteorologice s-au schimbat puțin.
Asta are un impact uriaș asupra tipurilor de mase de aer
aduse deasupra Svalbardului.
Deci, acest lucru va schimba temperatura de aici complet sau foarte drastic
într-un timp foarte scurt.
Se poate schimba cu 30 de grade în doar câteva zile.
De fapt, mă simt un pic prost azi, fiindcă...
Am cerut biroului să trimită îmbrăcăminte super călduroasă Canada Goose
și e foarte cald.
E cea mai călduroasă zi de când am venit aici.
A trecut de la minus 35 de grade săptămâna trecută
la... nu știu cât este acum, dar probabil
puțin sub zero.
E o lumină complet plată. De-abia vezi unde te duci.
Pe măsură ce începe să ningă,
vizibilitatea redusă devine o problemă pentru Rolf.
Nu știu ce putem filma efectiv.
Condițiile de ninsoare abundentă sunt constante.
Nu avem acces la urși.
Mediul este absolut instabil,
se schimbă tot timpul și nu se schimbă în bine.
Avem nevoie de niște temperaturi mai reci.
Cu temperaturi mai reci, am avea mai mult cer albastru, senin
și o vreme mai bună, mai stabilă.
Lucrul cu urșii polari este un carusel de emoții
pentru că e atât de greu.
Dar ceea ce cred eu că te ajută să faci față
este că, atunci când lucrezi cu urși polari,
știi mereu că se poate întâmpla o magie.
Ni s-a spus că există doi urși nu prea departe de noi.
Și chiar i-am găsit acum.
Problema este că dorm atât de mult!
Adevărul e că urșii polari nu sunt mereu distractivi.
Filmatul poate fi destul de lent.
Și-a schimbat poziția.
Ai surprins asta? Când și-a mișcat capul
din poziția aia în cealaltă?
Rolf nu se plictisește niciodată.
Așa arată el în culmea entuziasmului.
În sfârșit, răbdarea le este răsplătită.
Operatorul aerian Florian Ledoux
trimite drona pentru o perspectivă suplimentară unică.
Lumina este uimitoare.
Acum avem soarele de miezul nopții și e roșu toată noaptea.
E destul de impresionant.
Asta îmi place la Arctica.
De acum până la sfârșitul verii, soarele nu apune niciodată.
Și cu această lumină de 24 de ore, echipa poate filma non-stop.
Fiecare urs polar este unic.
Nu știi niciodată ce se va întâmpla.
Dar dacă ai doi urși, entuziasmul e total.
Ia uite!
Ăștia doi se iubesc.
Au găsit o piscină perfectă și doar aleargă și alunecă.
Se distrează atât de bine!
Se joacă doar. Lovesc prin gheață...
Arată minunat.
Un urs înoată sub gheață,
celălalt fuge pe suprafața gheții,
încercând să lovească acolo unde e sub gheață...
E ridicol.
Să fii aici, să poți vedea așa ceva... Suntem cei mai norocoși din lume.
Nu cred c-am mai văzut doi urși atât de fericiți împreună.
Uite-i!
Încearcă să se ridice pe picioarele din spate și să lupte,
dar le alunecă sub ei și cad.
În frumusețea momentului,
se poate uita ușor că aceștia sunt prădători periculoși.
Când filmezi urși polari, trebuie să fii în siguranță.
Deși, în calitate de cameraman, ți-ai dori să te apropii cât mai mult,
uneori îți dai seama că acest urs se uită la noi ca la o pradă.
Rolf, întoarce-te.
Un urs este întotdeauna mai rapid decât noi.
Singura modalitate de a lucra în siguranță cu urșii
este să ai o cale de a scăpa repede de urși
dacă decid să se apropie de tine.
Din fericire, nu e nevoie de o ieșire rapidă.
Acești urși sunt mai interesați unul de altul decât de echipa de filmare.
În următoarele două săptămâni, Rolf și Oskar urmăresc ursoaica.
În curând, stabilește o legătură specială cu un mascul mai matur și mai mare.
Trebuie să recunosc, cred că urșii polari sunt foarte romantici.
Nu se grăbesc, sunt calmi,
par să se cunoască, pas cu pas.
Mi se pare un lucru frumos de privit.
Deci, ceea ce tocmai am observat este
că o nouă generație de urși polari urmează să apară,
ceea ce este o veste bună, cred.
Este o scenă incredibilă de surprins.
Acum, e timpul ca echipa să-și reînnoiască eforturile
pentru a găsi mama și puii înapoi pe gheața marină.
Merge foarte bine.
Suntem la un kilometru de gheața marină.
E un urs polar în fața ghețarului,
condiții meteo bune...
Dar, din păcate, vehiculul nostru s-a defectat.
Fără piese, această capodoperă a ingineriei moderne este inutilă.
Din fericire, Oskar mai are o parte de echipament la îndemână.
Un vehicul militar din anii '80 cunoscut sub numele de Bandvagn, sau BV.
În fiecare zi, doar probleme.
Nimic altceva decât probleme.
După tractarea la tabără a vehiculului „side-by-side”, Bandvagn se întoarce,
promovat ca noul vehicul de filmare.
Bine. Momentul adevărului.
Să vedem dacă merge.
Și merge!
Camerele sunt din nou în acțiune.
Dar BV-ul cântărește peste cinci tone când e încărcat complet.
Riscăm.
Ducem chestia asta pe gheață.
- E un vehicul greu. Da. - Mereu există un risc.
- Hai s-o luăm ușor, să ne relaxăm. - Eu o să sar direct.
Nu uita că ai asta anti-stres.
„Side-by-side” pe gheață, Bandvagn pe gheață.
- Poți folosi oricând mingea anti-stres. - Mulțumesc.
Mașinăria asta nu prea are loc pentru picioare.
E ca și cum ai zbura cu o companie low-cost.
Cafeaua nu e bună, spațiul pentru picioare nu e bun,
iar tu nu ești sigur dacă vei ajunge cu bine la destinație.
Temperaturile calde încep să topească gheața marină,
așa că echipa trebuie să-i monitorizeze cu grijă grosimea.
Gheața de aici e puțin mai subțire decât mai devreme.
Suntem la un nivel între 60 și 70 de centimetri de gheață.
Încă pare destul de sigur.
Dar echipa tot are emoții.
E un sentiment interesant, fiindcă, dacă am intra în zăpadă apoasă,
există o mișcare de scufundare în față.
- Îți place, Erika? - Nu, chiar nu-mi place.
Riscul asumat e răsplătit când văd o familie.
O să opresc puțin aici, Erika. Să-i las să se obișnuiască puțin cu noi.
Deci avem o familie de urși. O mamă cu doi pui.
Mărimea lor arată că sunt pui de anul trecut,
au cam 16 luni.
Au decis să vină la noi și să ne controleze.
Fiind mai mari, sunt mult mai încrezători decât ar fi fost puii născuți anul acesta.
Puii încă depind de mama lor,
pentru că au atât de multe de învățat ca să poată supraviețui aici!
Sunt foarte îngrijorat că se vor îndrepta în direcția greșită.
Din cauză că nu putem merge unde vrem cu mașinăria asta.
Trebuie să fim pe gheață solidă
și trebuie să avem condiții bune ale gheții, ale ninsorii...
Nu mai face asta! Mă sperii.
Mi-ai spus să nu fiu agitată pentru că te agit și pe tine,
așa că acum mă străduiesc să nu fiu agitată,
- deci nu mai fi... - Agitat.
... agitat.
Pe măsură ce se face din ce în ce mai umed,
nu cred c-ar trebui să mergem mai departe.
Și cred că am putea încheia aici ziua de azi.
Petrecem mult timp aici.
Deci, în timp, vezi cum se schimbă gheața.
Când stai aici, poți să vezi cum pleacă sloiuri mari de gheață
și cum dispar în largul oceanului.
Și vedem că zona noastră de lucru a scăzut
cu poate 60-70% deja.
Suntem mult mai restricționați și avem zone mult mai mici
în care putem lucra cu urșii.
Schimbarea pe care am observat-o la ciclul banchizei din Svalbard
este că apare mai târziu iarna
și dispare mai devreme primăvara.
Deci, sezonul de vară s-a prelungit,
fără gheață marină, iar sezonul cu gheață marină s-a scurtat.
Deja ai de-a face cu o specie dificilă.
Și acum, în fiecare an, va deveni și mai dificil,
pentru că lumea din regiunile polare se schimbă atât de repede.
Tocmai am descărcat cea mai recentă prognoză meteo
și se pare că suntem loviți de vânt cu viteză de 20 de metri/ secundă.
O să fie foarte rău.
Echipa se trezește cu rafale puternice și vizibilitate aproape zero.
E extrem de frustrant, pentru că tot ce vrem să facem
e să fim pe gheață, să lucrăm și să continuăm cu filmarea.
Dar deocamdată e prea mult vânt, e o furtună prea mare să putem lucra.
Și să găsim mama cu puii, ceea ce e foarte important pentru povestea noastră.
Trebuie să putem căuta într-o zonă uriașă,
să cercetăm munții și gheața marină.
E un moment foarte prost să avem o astfel de vreme acum.
Echipa lucrează din greu să curețe zăpada de la intrări
și să țină căile deschise între cabine.
E o poveste care nu se mai termină. Zăpadă, zăpadă, zăpadă.
Trebuie să adune zăpadă și pentru utilizarea în tabără, topită.
Patruzeci de sănii pline pe zi.
Deci zăpada se topește în cutia asta electrică
și apoi apa va trece prin câteva filtre,
până la un rezervor de apă dulce.
Apoi avem chiuvete, mașini de spălat vase,
dușuri și tot.
E frumos și confortabil să locuiești în tabără,
dar n-ai prea multe de făcut.
Când stai acolo de luni întregi,
uneori ai nevoie de o cale de a elibera presiunea.
Și cred că există multe modalități de a o face.
- Tur de forță. - Capul jos.
- Am voie să-mi folosesc mâinile? - Nu, n-ai voie.
Și un nou record mondial!
Sătulă de așteptare,
echipa pornește să caute urși polari.
Dar încă este extrem de greu să vezi ceva.
Și la fel de greu să circuli.
Odată ce echipa ajunge pe teren înalt, i se adeverește cele mai negre temeri.
Am reușit să vedem coasta și situația e puțin dezastruoasă.
După o săptămână de furtuni, gheața s-a rupt complet.
Să fiu sincer, nici nu mai știm cum să lucrăm pe gheața aia.
Temperaturile calde au subțiat și au slăbit gheața marină,
așa că vântul și valurile furtunii au reușit s-o distrugă complet.
Comparând prezentul cu acum 50, 100 de ani când locuiau aici vânătorii,
condițiile de gheață sunt complet diferite.
Poate că aveau un metru și jumătate, doi metri de gheață acolo
în același fiord,
dar gheața nu era afectată așa cum este acum, de furtunile astea.
Cred că, de fapt, suntem martorii
unei schimbări majore a mediului.
Încă e abia aprilie.
Dar, cu gheața marină dispărută, echipa va părăsi tabăra de iarnă
cu șase săptămâni mai devreme decât plănuise.
Să fiu sincer, urăsc să plec de aici. Ador locul ăsta.
Dar n-am putut găsi puii anului și trebuie să trecem mai departe,
trebuie să găsim...
Să găsim puii anului într-un alt loc.
Deci e timpul să plecăm.
Să mergem!
Echipa se îndreaptă spre vest,
către un posibil loc de observare a puilor anului.
Este o călătorie de zece ore pe terenul anevoios din Svalbard.
Dar, lăsând siguranța taberei lor cu mult în urmă,
primul lucru de care au nevoie e să găsească adăpost.
Un vechi oraș minier de cărbune, deținut odată de Uniunea Sovietică,
Pyramiden găzduia peste o mie de persoane,
dar, în anii '90, mineritul s-a oprit și toată lumea a plecat.
Echipa găsește o nouă bază,
dar nu sunt impresionați de noii lor vecini,
pescărușii.
Măcar avem o mulțime de păsări aici.
Da, ador pescărușii.
Te trezesc după cinci ore de somn. Pescăruși!
Țineți-mă treaz!
- Un nou nume, „țineți-mă treaz”. - Țineți-mă treaz!
În sfârșit, ni s-a spus
că o familie de urși a fost văzută în sistemul de fiorduri dinspre est.
Deci, ne luăm un răgaz să cercetăm și poate să găsim familia,
dar există multe indicii care ne spun
că merită să mergem acolo.
Zona este accesibilă numai cu barca,
așa că echipa încarcă și pornește.
MAI
- E un urs! - Ce?
E un urs.
Unde e ursul?
Da, îl văd.
Vezi puii din dreapta?
- El e. - Da, doi pui.
În sfârșit, puii născuți anul acesta, pe care echipa s-a străduit să-i găsească.
- Da, îi văd. - Sunt acolo.
- Ei sunt? - Da.
- Vezi puii, da? - Da. Acolo.
Și par fericiți.
Picioarele uriașe căptușite ale ursului îi permit să meargă pe gheața fragilă.
Dar gheața nu e destul de puternică pentru a susține echipa.
Așa că e sarcina lui Florian să-i surprindă cu ajutorul dronei.
Ambii pui.
Da, i-am surprins. Bine.
E destul de palpitant.
E pe un sloi de gheață. E super tare.
Am surprins reflexia corpului ei în apă.
Capacitatea lor de a înota e mai bună decât am crezut.
La Institutul Polar, avem date care ne-au arătat
că înoată câteva sute de kilometri fără odihnă.
Dar consumă mult mai multă energie să înoți mult
decât să mergi.
Urșii polari înoată doar cu labele din față,
astfel încât picioarele din spate vor fi mereu întinse.
Evident, puii anului nu au energia necesară
să înoate ca un urs adult, așa că se vor ridica pe picioarele din spate
și se vor agăța de blană,
stând în spatele mamei.
Cu cât stau mai mult în apă, cu atât se-nfrigurează,
nu pot petrece prea mult timp în apă.
Desigur, cu gheață mai puțină,
distanțele dintre diferitele sloiuri de gheață vor fi mai mari,
iar puii vor trebui să stea în apă mai mult timp.
Acea mamă e o vânătoare atât de bună!
E bine hrănită, iar puii ei sunt atât de activi.
Este impresionant.
Par să fie în formă excelentă, ceea ce e frumos să vezi.
E o primă întâlnire minunată, dar filmarea de la sol care le trebuie
nu va fi ușor de făcut.
Acum întrebarea e cum să ajungem la ei,
pentru că gheața e atât de fragmentată aici.
E o altă provocare de depășit.
Echipa trebuie să găsească gheață mai groasă.
Dornici să cerceteze zona, Rolf și Oskar au pornit pe schiuri.
Dar, în timp ce caută, mama și puii ajung înapoi în Pyramiden,
unde sunt văzuți de echipa cu drona.
Puii sunt deja plini de încredere și curiozitate,
calități esențiale pentru un animal care trebuie să cerceteze
orice sursă de hrană posibilă dacă vrea să supraviețuiască.
Și chiar pentru mâncare au venit,
un hoit vechi de focă.
Au rămas doar resturi.
Dar mama i-a putut simți mirosul de la 30 de km distanță.
Este un noroc incredibil să surprinzi astfel de cadre unice și intime.
Dar este încă o descoperire crudă pentru Rolf și Oskar
că au ratat puii.
Și regăsirea lor va fi o provocare.
Urșii noștri au decis să se mute departe de acest fiord.
Acum sunt într-o zonă în care nu-i mai putem urmări cu snowmobile
sau cu schiuri
și nu prea știm unde se duc.
Deci, ăsta ar putea fi...
finalul filmării noastre de primăvară cu snowmobilul.
IUNIE
Acum, unicul mod de a ajunge la porțiunile solide de gheață este cu o barcă mai mare.
Consolidată semnificativ pentru a rezista gheții.
Este condusă de o echipă mult mai mare.
Și cârmuită cu pricepere de un căpitan specializat în gheață.
Pentru a filma urși, trebuie să-i găsești mai întâi,
iar aici, din cabina catargului, după părerea mea,
este cel mai bun loc pentru a-i găsi, deoarece ai o vedere de 360 de grade.
Și, având în vedere că suntem în mijlocul oceanului
și găsim urșii plutind pe gheață în mijlocul pustietății,
este incredibil.
Nu știu cum pot supraviețui aici, dar o fac.
Se poate să fie cel mai bun loc pentru a găsi urși,
dar există un motiv foarte bun pentru care nu mai e nimeni acolo.
Pentru cineva cu posibil rău de mare, nu e prea plăcut.
Mi-e atât de rău!
Nu-mi era rău până să urc în cabina catargului.
Și acum mi-e foarte rău din nou.
Asta e... ceva brutal. E absolut brutal.
Acum, că a sosit vara, echipa poate adăuga o altă problemă pe listă.
Ceața tocmai a făcut ceva tipic Svalbard-ului.
JEFF WILSON - Regizor
A coborât peste noi, avem o vizibilitate de circa 50 de metri.
Dar partea bună este că în ultimele 24 de ore
am văzut patru urși.
Deci suntem aici de două zile și lucrurile arată bine,
cu excepția ceții.
Vine și pleacă.
BJORNE KVERNMO - Căpitan navă
- Când o să plece? - Nu știu. Când te duci la culcare.
Aerul rece deasupra apei calde este rețeta perfectă pentru ceață.
Și, deși ceața a fost dintotdeauna o problemă aici,
temperaturile mai mari înrăutățesc lucrurile.
Chiar acum două zile, am înregistrat
cele mai ridicate temperaturi din Svalbard...
TOM FORMAN - Coordonator logistică
... minus șase în Longyearbyen.
Din ce în ce mai multe zile de filmare de vară se pierd din cauza ceții,
prin comparație cu aproximativ zece ani în urmă,
pentru că sunt temperaturi mult mai ridicate,
ceea ce ne dă zile extrem de cețoase.
Ceață mult mai multă în ultimii câțiva ani față de cum eram obișnuiți.
Această vizibilitate redusă face reperarea urșilor mult mai grea
și călătoriile mult mai periculoase.
- Cor, uită-te la aisbergul ăla. Ia uite! - Mișto.
Nu e genul de lucru
spre care vrem să ne îndreptăm cu nouă noduri, nu-i așa?
Un membru al echipei absolut indispensabil este căpitanul nostru,
pentru că navigarea printre gheața marină în ceață densă
nu e ceva la care să ne pricepem.
Trebuie să fii obișnuit cu așa ceva pentru a ne duce în siguranță.
Poți să ai parte de a această minunată gheață destul de subțire,
ușor de spart cu un asemenea vas,
dar, dacă intri în gheața multistrat mai groasă, care este foarte densă,
acest vas s-ar putea opri definitiv, ceea ce n-ar fi bine.
Echipa se îndreaptă spre nord în căutare de apă mai rece.
Și, după trei săptămâni lungi,
reușesc, în sfârșit, să lase ceața în urmă.
Oskar știe încotro s-o apuce pentru gheață solidă în această perioadă a anului,
dar îl așteaptă un șoc.
Acest fiord este printre cele mai nordice de pe coasta de est
a Insulei Spitsbergen.
M-aș aștepta ca gheața asta să fie bună mult timp de acum înainte.
Suntem la începutul lunii iunie
și vedem că gheața e complet fragmentată.
Este în loc în care veneam, de-a lungul celor 20 de ani,
pentru că era gheață sigură, aveai condiții bune ale gheții
și, să o vezi complet fragmentată la începutul lunii iunie e înfricoșător.
Svalbard a pierdut gheață marină
de două ori mai repede decât oriunde altundeva în Arctica.
Acum, pe parcursul mai multor luni, avem mai puțină decât acum 30, 40 de ani.
Acum 40 de ani, aveam gheață marină în majoritatea anului în Svalbard.
În ziua de azi, este mai puțin de șase luni pe an.
Importanța acestui gând este destul de greu de înțeles.
Din cauza gheții care se retrage, echipa se îndreaptă tot spre nord.
Ca să găsească gheață solidă, au fost nevoiți să străbată 300 de km
în plus către nord față de cât ar fi trebuit acum 40 de ani.
A durat aproximativ 30 de ore să ajungem,
dar am reușit să atingem această ultimă bucată de gheață fixată
la care speram într-unul dintre fiordurile nordice.
Știm că gheața va fi mai bună și mai adânc în fiord,
dar trebuie și să găsim o familie,
una cu doi pui. Altfel, n-are rost să fim aici.
E timpul scoaterii snowmobilelor,
în timp ce Oskar verifică grosimea gheții.
S-ar putea să trecem de acest prim strat de apă,
- dar va fi în regulă. - Da.
Trebuie să ții cont de multe lucruri când ieși pe gheața de vară.
În primul rând, gheața nu e la fel peste tot.
În unele locuri are 60 de cm, în altele 20 de cm,
iar în unele zone are doar 10 cm.
Iar temperatura aerului este peste zero.
Cu acest vânt puternic, e ca și cum ai pune un uscător de păr pe gheață.
Gheața de vară se schimbă atât de repede!
Dacă se întâmplă ceva cu noi când suntem aici,
nu pot face nimic de pe navă.
Nava nu poate rupe gheața de aici și să vină să ne salveze.
Trebuie să putem să ne întoarcem la navă pe cont propriu.
În ciuda riscurilor, echipa știe
că e printre ultimele porțiuni de gheață pe care-și poate folosi snowmobilele.
Întotdeauna căutăm familiile de urși în fața ghețarilor.
Hărțile indică faptul că ghețarul ar trebui să fie aici,
și deja e la o distanță de unul, doi kilometri.
Deci... e doar...
Da, e destul de evident cât de repede se retrag ghețarii aici.
Hei, acolo, Rolf, uite!
Seamănă cu două chestii galbene.
- Da. - Unul e mai mare, altul mai mic.
În sfârșit, o familie cu puii anului.
Am găsit familia.
Familia e acolo sus, în morenă. Sunt puiuții din iarna asta
și suntem foarte încântați
că acum avem ocazia să lucrăm cu ei.
În mod normal, aceste familii sunt foarte sperioase,
așa că acum va trebui să fim foarte răbdători.
E cel mai greu lucru să filmezi o mamă cu puii anului.
N-ai unde să te ascunzi pe gheață de o ursoaică polară,
te vede mereu.
Dar, dacă o faci cum trebuie,
dacă te afli în locul potrivit, la momentul potrivit,
e de nedescris ce poți experimenta.
Imediat ce Rolf filmează cadrele pentru care am lucrat așa mult cu toții,
totul se schimbă.
Se apropie niște ceață. Vine repede.
Este foarte frustrant, pentru că știm că familia noastră e acolo
și acum vine ceața în schimb.
Iar când vine ceața, nu e bine,
pentru că atunci nu putem vedea găurile din gheață.
N-au altă posibilitate decât să se întoarcă înapoi la navă
înainte ca ceața să se îndesească și să nu mai poată călători sigur.
Vremea trece de la rău la mai rău.
A început ploaia și am avut ploi destul de abundente
care au schimbat complet starea gheții.
Conducem pe 30 de cm de apă deasupra gheții.
N-am mai văzut astfel de schimbări rapide.
Se întâmplă că toată apa asta fragmentează gheața
și, practic, am decis că nu mai e sigur să mai stăm pe gheață.
Nu e o ploaie normală pentru Arctica, e destul de înfricoșător.
Snowmobilele sunt acum inutile,
iar gheața marină se destramă complet.
IULIE
E timpul să schimbăm planul din nou.
Se pare că avem trei urși.
Deci sperăm ca astăzi să fie o zi bună, fără ceață.
Bine, amice.
Lansează o barcă mică numită „tender”,
perfectă pentru navigarea printre bucățile sparte de gheață.
E palpitant.
Ai o perspectivă diferită din asta, fiind mai jos față de ocean
și mai aproape de urși.
Și pornim.
Sistemul de cameră stabilizat este montat pe tender.
JAMIE MCPHERSON - Director imagine
Cu atâtea foci în jur,
echipa începe să spere că acest urs ar putea fi la vânătoare.
Dar, în vreme ce ursul se poate mișca rapid și ușor printre sloiurile de gheață,
echipa nu poate, și în curând e lăsată în urmă.
Gheața începe să se îngroașe puțin aici
și începe să ne fie greu să urmărim ursul. Terminat.
Tom, nu te duce prea aproape. O să te alegi cu o bucată de gheață
sub barcă.
Nu!
Dacă se opresc, au intrat în belea.
În sfârșit, îl punem la treabă pe Jamie.
Serios, sunt complet blocați.
Da, continuați să împingeți.
Chiar funcționează. Da, vă descurcați foarte bine.
Într-un final, echipa reușește să se deblocheze
și să prindă ursul din urmă.
Bun. Am surprins ursul.
Vida.
Dă-i drumul, Vida.
Vezi ursul în acest moment?
Da, e pe un sloi chiar în fața noastră.
O să dăm puțin înapoi
și o să-i lăsăm ursului o distanță considerabilă
până când vânează, după cum credem.
A văzut sau a mirosit ceva.
Cu gheața fragmentată,
un urs nu mai poate să stea la o gaură de gheață și să aștepte.
Are nevoie de o altă tehnică de vânătoare.
Urșii polari înoată frecvent între sloiurile de gheață,
unde e gheață marină fragmentată și sar din apă
ca să prindă focile,
dar e greu pentru urșii polari.
Desigur, condițiile s-au schimbat, adesea e mai puțină gheață marină acum,
mai multe zone deschise.
Deci, această urmărire acvatică este mai importantă.
Odată văzut, ursul nu mai are nicio șansă de a înota mai repede decât o focă.
Foca a scăpat.
Ursule...
Această tehnică se bazează pe discreție absolută.
Se duce foarte încet. E frumos.
E foarte greu să-ți dai seama de unde va apărea.
Se crede că doar unii urși polari știu cum să vâneze așa.
Stăpânirea acestei tehnici poate deveni o abilitate crucială pentru supraviețuire.
Perspectiva gheții marine nu este prea bună. Cred că va dispărea.
Deja a dispărut pe partea vestică a Svalbard-ului în multe fiorduri,
dar, odată cu creșterea continuă a temperaturii,
gheața marină se va reduce din ce în ce mai mult
și, în cele din urmă, nu va mai fi suficient de frig să se formeze.
În 30 de ani, poate fi o realitate că gheața marină, cel puțin în Svalbard,
este de domeniului trecutului.
Dacă gheața marină continuă să dispară,
este probabil ca urșii polari să scadă destul de semnificativ ca număr.
Urșii polari sunt forțați să stea pe uscat tot mai devreme.
Și acolo, aceste animale remarcabile
învață să găsească alte surse de hrană.
Urșii polari își schimbă comportamentul, pot face asta repede.
Sunt curioși, încearcă să caute alte oportunități
pentru a găsi hrană dacă condițiile se schimbă.
Deci vedem că petrec mai mult timp pe uscat.
Vedem că pradă mai multe cuiburi de păsări.
Am văzut că, mult mai des, urșii polari
vânează și atacă reni.
Am mult respect pentru urși și cât de capabili sunt să supraviețuiască
și e foarte frumos să le vezi capacitatea de adaptare.
Această adaptabilitate este, probabil, cea mai mare putere a ursului polar
în depășirea schimbărilor climatice.
Atunci când echipa Disneynature descoperă un bufet de untură,
știu că merită să se pregătească de filmare.
Pentru că urșii polari vor veni de departe
pentru a profita de festin.
Cu peste 100 de milioane de calorii, au din ce se înfrupta.
Acum știm că era leșul unui cașalot enorm.
Cred că cei mai mulți urși au fost cinci
în același timp, care mestecau minunata, delicioasa carne putrezită de balenă.
E destul de mișto până bate vântul din direcția balenei.
Dar da, a fost o dimineață uimitoare.
O chestie specifică urșilor, atunci când există un leș de balenă,
este că, deoarece sunt atât de bine hrăniți
și nu au nevoie să continue să caute hrană,
au ocazia să interacționeze cu alți urși într-un mod
care nu este agresiv.
Majoritatea masculilor mai în vârstă vor dormi și se vor tolera reciproc,
dar urșii tineri vor interacționa și vor învăța unii de la alții,
ceea ce duce la niște interacțiuni numai bune de filmat.
Toți au mâncat bine și acum urmărim
trei urși tineri cum se luptă, se urmăresc, se prind unul pe altul.
Nu e nicio răutate în ceea ce fac.
Cred că doar învață cum să fie urși adulți.
Sunt doi pui care sunt pe insulă de când am ajuns aici
și ei sunt vedetele noastre.
Se joacă, se ceartă rău în apă,
apoi se ceartă rău pe uscat, iar mama lor se pricepe să...
Cred că îi învață, în stil Rocky,
cum să se lupte cu urșii, pentru că intervine și ea.
Dar da, îi lasă în ritmul lor.
Se joacă mai mult decât orice animal pe care l-am întâlnit vreodată
în 20 de ani de filme despre sălbăticie.
Acești urși se joacă, probabil, șase sau șapte ore pe zi.
Sosesc și mai mulți urși, vor să se alăture.
Ăștia doi au venit direct la cei doi pui ai noștri.
Și nu par ostili.
Deci s-ar putea să vedem că încep să se joace unii cu alții.
Așa.
Incredibil, au decis să se conecteze și să se joace
cu cealaltă pereche de pui.
N-am mai văzut niciodată așa ceva, de aproape.
Sunt patru urși super-relaxați față de noi.
E foarte mișto și neobișnuit.
Da.
Surprinderea unui astfel de moment este o victorie pentru echipă.
Dar, cu povestea puilor tineri încă incompletă,
sunt disperați după încă o șansă.
Avem soare și foci,
dar nici urmă de acea mamă evazivă cu pui.
În cele din urmă, toate rezistența și munca lor grea e răsplătită.
Echipa vede o mamă cu un pui născut anul ăsta.
Lansează imediat tenderul,
sperând că acesta este momentul lor.
Mă duc drept înainte spre ei sau sunt în dreapta noastră?
- Sunt în dreapta voastră. - Perfect. Mersi.
Încercam să găsim o familie cu pui de anul ăsta
și am încercat să-i găsim cu snowmobile,
am cercetat afară 24 de ore din 24, am avut ghinion cu ceața,
am avut ghinion cu prea multe furtuni, cu totul.
Astăzi, totul se sincronizează
și am găsit o familie cu un pui al anului.
Am petrecut în jur de două ore cu ea în lumină frumoasă,
pe gheață frumoasă, în condiții perfecte.
Așa funcționează filmarea vieții în sălbăticie.
Ai o mulțime de lucruri împotriva ta,
și, într-o zi, se întâmplă ca totul să se sincronizeze.
Este un final perfect pentru filmarea echipei Disneynature.
Experiența filmării urșilor mi-a schimbat viața.
Mi-a schimbat viața în bine.
Magia constă în faptul că ai ocazia, exact acum,
să surprinzi ceva ce oamenii n-au mai văzut niciodată.
Dar, văzând și experimentând schimbările din Svalbard,
e imposibil să nu te întrebi ce-i rezervă viitorul tinerei familii.
Cea mai mare grijă a mea pentru speciile arctice, în viitor, în Svalbard,
este că nu vor reuși să se adapteze destul de repede schimbărilor climatice,
care sunt foarte rapide.
Când vezi asta, chiar te întrebi:
Cum putem permite să se întâmple asta, să pierdem această frumusețe de nedescris?
Dacă urmează un timp în care acești urși
nu mai hoinăresc prin Arctica, cred că pierdem extrem de mult.
Tot ce trebuie să facem e să ne luăm un angajament, și putem schimba macazul.
Iar momentul pentru acel angajament este chiar acum.
Subtitrarea: Iulia Rolle