Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫איפשהו ביקום,‬ ‫ישנו אדם שמתאים לי ב-100 אחוזים.‬
‫הבעיה היא למצוא את האדם הזה‬ ‫בין שבעת מיליארד האנשים החיים על כדה"א.‬
‫אני לא פסימיסטית.‬
‫העניין הוא שבניגוד לאנשים אחרים,‬
‫לא נשאר לי הרבה זמן לחפש.‬
‫אבל מצאתי אותו.‬
‫התחלתי לנגן בפסנתר בגיל שמונה.‬
‫בגיל 13 כבר ידעתי שאני רוצה להיות‬ ‫נגנית הפסנתר של התזמורת הסימפונית.‬
‫אבל אז החלום שלי נטרף על ידי זאב.‬
‫תנו לי להסביר.‬
‫למחלה קוראים זאבת.‬
‫זו מחלה אוטואימונית.‬
‫זה כאילו הגוף שלי תוקף את עצמו.‬
‫היא יכולה לתקוף את העור שלי.‬
‫האיברים שלי.‬
‫לפעמים זה תוקף את המפרקים שלי.‬ ‫-נורא. אבל איך את יכולה לנגן בפסנתר ככה?‬
‫ילדתי.‬
‫נסי לנוח קצת.‬ ‫-אוקיי, סבא.‬
‫מה עוד אני יכולה לומר?‬
‫אני מתמודדת, ומקווה שהזאב לא יגיע ל…‬
‫הכליות שלך.‬
‫תפקוד הכליות שלך‬ ‫עומד על מתחת לעשרה אחוז, נינה.‬
‫הפתרון כעת הוא השתלת כליה.‬
‫ועד שנקבל את הכליה,‬
‫תצטרכי לעבור טיפול המודיאליזה‬ ‫שלוש פעמים בשבוע.‬
‫דרך כניסת פיסטולה בזרוע שלך.‬
‫כמה זמן אני אהיה ברשימת ההמתנה?‬
‫זה יכול לקחת חצי שנה,‬
‫או כמה שנים, נינה.‬
‫זה תלוי בזמן ההמתנה.‬
‫כרגע, זה המקום שלך ברשימה.‬
‫- מקום ברשימת ההמתנה: 14,890 -‬
‫- כעבור חודש -‬
‫סבא!‬
‫קדימה, ארוחת בוקר!‬
‫הוריקן נינה.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫את לא אמורה לנוח עכשיו?‬
‫נכון, אבל אני לא יכולה להפסיק לזוז.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני הבאתי לך לחם.‬
‫אבל תאכל רק אחד, אוקיי?‬ ‫אני משגיחה טוב-טוב על הסוכרת שלך.‬
‫אני יודע.‬
‫אני רק רוצה שתדעי‬
‫שבביקור הבא שלך בבית החולים,‬ ‫אני אבוא איתך.‬
‫אין מצב, סבא.‬
‫אתה תישאר כאן,‬ ‫תנוח ותראה את אופרות הסבון שלך,‬
‫ואני אפתור את זה בעצמי, אוקיי?‬
‫את לא מבינה שאני תמיד רוצה‬ ‫להיות איתך, להיות לצידך?‬
‫זה חשוב. זה היום הראשון של הדיאליזה שלך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אוקיי. אתה יכול להעביר לי את מדור הבידור?‬
‫תודה.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫אני לא מאמינה! סבא!‬
‫- דרוש/ה פסנתרן/ית -‬
‫התפנה מקום לנגן פסנתר בתזמורת הסימפונית.‬
‫כדאי לי לנסות, סבא?‬
‫ילדתי…‬
‫רק את יודעת את התשובה לשאלה הזו.‬
‫אני לא יכולה לנגן.‬
‫הידיים שלי קטנות מדי.‬
‫ז'י, עוד לא עברה שעה של שיעור.‬
‫את יודעת כמה זמן זה לקח לי כשהייתי בגילך?‬
‫חודש!‬
‫תעשי לי מקום.‬
‫הסוד לפסנתר לא קשור‬ ‫לידיים גדולות או קטנות.‬
‫הסוד הוא לא לוותר.‬
‫שננסה ביחד?‬ ‫-כן!‬
‫- דרוש/ה פסנתרן/ית -‬
‫לורדס!‬
‫לורדס! יש לך דקה?‬ ‫-כן, נינה?‬
‫אני החלטתי להיבחן‬ ‫לעמדת הפסנתרן בתזמורת הסימפונית,‬
‫אבל אין לי פסנתר.‬
‫אני אוכל להשתמש בפסנתר הזה כדי להתאמן?‬
‫את כבר עושה את זה.‬
‫כן, אני יודעת,‬ ‫אבל אני אצטרך להתאמן הרבה יותר,‬
‫אז אולי אני אוכל להישאר אחרי השיעורים.‬
‫וזה יכול להיות‬ ‫ממש טוב לקונסרבטוריון אם אני אתקבל.‬
‫את חושבת שתוכלי לעמוד‬ ‫גם בלימודים, לימודי הפסנתר‬
‫והטיפול שלך?‬
‫זה הסיכוי היחיד שלי.‬
‫אם את מבטיחה‬ ‫שזה לא ישפיע על הלימודים, אין בעיה.‬
‫תודה.‬
‫היי, אסור לרכוב כאן על אופניים!‬
‫- דרוש/ה פסנתרן/ית -‬
‫היי, תחזור הנה!‬
‫אתה חירש?‬
‫תיזהר! אתה לא רואה שיש פה אנשים?‬
‫אתה משוגע, ילד?‬
‫תקשיב לי! אסור…‬
‫לך…‬ ‫-אסור לך לרכוב על אופניים כאן.‬
‫בדיוק.‬
‫מצטער.‬
‫דעתי הוסחה כשראיתי אותך.‬ ‫-אותי?‬
‫כשראיתי אותך מנגנת.‬
‫אני אוהב את אד שירן.‬
‫זה היה שופן.‬
‫אני לא מבין בפסנתרים.‬
‫אבל הפסנתר הזה לא אמור לעמוד פה בדרך.‬
‫לא, אתה צודק.‬
‫זה מסלול האופניים האהוב עליי.‬
‫אוקיי, אני מצטער.‬
‫תחזרי לנגן.‬
‫פעם אחרת. הרסת את האווירה.‬
‫מעולה. אז לכי תדעי, אולי עוד ניפגש שוב.‬
‫ביי, אחינו.‬
‫- בית חולים מרכזי -‬
‫התחלנו מוקדם היום.‬
‫בוקר טוב.‬
‫התינוק מרגיש יותר טוב?‬
‫גבריאל! יכול להיות שזה התקף לב?‬
‫זו חסימת עורקים.‬ ‫-כן?‬
‫כאב?‬ ‫-לא.‬
‫אנזימים?‬ ‫-לא.‬
‫זה לא התקף לב.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫נתערב על ארוחת ערב?‬ ‫-אין מצב, אני תמיד מפסיד לך, גבריאל.‬
‫סמוך עליי, ואפסיק לאכול בחינם.‬
‫היי.‬
‫היי, דוקטור.‬
‫נו?‬
‫הבאת את זה?‬
‫הנה. אם תופסים אותך, אתה יודע…‬ ‫-תודה.‬
‫ברור. שפתיי חתומות.‬
‫עסקה היא עסקה.‬
‫אני גוסס בכל מקרה,‬
‫מה כבר פלאן אחד יעשה?‬
‫אתה בן 90 עם תיאבון של בן תשע.‬
‫תן כאן.‬
‫דוקטור!‬
‫אני מצטערת שאני מטרידה אותך,‬
‫אבל בלילה נהיה כאן מאוד קר.‬
‫אל תדאגי, מריה. אני אשיג לך תנור, אוקיי?‬
‫תודה, דוקטור.‬ ‫-כל היום דרישות, דוקטור.‬
‫תראו מי מדבר, חתיכת קבצן!‬
‫היי, תתנהגו יפה.‬
‫- דיאליזה -‬
‫מה דוקטור אלברטו יחשוב‬ ‫כשהוא יגלה שהבן שלו סוחר בפלאן?‬
‫כאן אני לא הבן שלו.‬ ‫עברתי את המבחנים כמו כולם.‬
‫תחתום כאן.‬
‫אני משגיח על מר ז'רלדו. אל תדאגי.‬
‫אל תמשיך לבנות עליי כשותפה לפשע, אוקיי?‬
‫רק עד סוף ההתמחות? אוקיי?‬
‫אני אחשוב על זה.‬
‫אני אשים עליך מדבקות אף‬ ‫כדי לראות אם זה עוזר.‬
‫אני מפחד שאיכנס יום אחד ואראה אותך נחנק.‬
‫אני לא ישנתי. אני תכננתי כמה דברים.‬
‫בטח.‬
‫למה שלא תלך הביתה לנוח?‬
‫אני אדבר עם בעלי קודם.‬
‫"בעלי"?‬
‫מתי אני אפגוש אותו?‬ ‫-תירגע, הרגע היה המאץ'.‬
‫קוראים לו טוליו.‬ ‫-יורי.‬
‫מתי תתחיל להתאהב באנשים בשר ודם?‬ ‫-מספיק עם זה, גבריאל.‬
‫זו הדרך הכי טובה להכיר מישהו.‬ ‫-לא מסכים.‬
‫היום, למשל, פגשתי פסנתרנית בתחנה.‬
‫באמת?‬
‫ואיפה הפסנתרנית שלך?‬
‫איבדתי אותה.‬ ‫-רואה?‬
‫בינתיים, בעלי נמצא כאן.‬
‫אני יודע את הגיל, הכתובת והמספר שלו,‬ ‫כמה ילדים נביא,‬
‫המתמודד האהוב ב"רופול",‬
‫ואני יודע שיש לנו התאמה של 90 אחוז.‬
‫אתה יודע מה השם שלה לפחות?‬
‫היא מנגנת שופן.‬
‫מי זה שופן?‬
‫נינה סוארס?‬
‫קדימה, סבא. מהר.‬
‫אתה?‬
‫אתם מכירים אחד את השנייה?‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫שבו, בבקשה.‬
‫סליחה, נקבעה לנו פגישה עם דוקטור סימון.‬
‫היא לא כאן?‬
‫דוקטור סימון נדרשה למקרה חירום,‬ ‫אבל היא תחזור בקרוב.‬
‫שמי הוא גבריאל, אני מתמחה,‬ ‫ובינתיים אני אלווה אתכם בתהליך.‬
‫מתמחה ברפואה?‬ ‫-סבא.‬
‫הכול בסדר.‬
‫זה אומר שאני עדיין בהתמחות,‬ ‫אבל יום אחד אהיה רופא כללי מעולה.‬
‫כמו עם האופניים שלך?‬
‫כמו שניגנת בפסנתר.‬
‫נינה, שבי כאן בבקשה‬ ‫כדי שאוכל לבדוק לך את הזרוע.‬
‫סליחה.‬
‫זרימת דם טובה.‬
‫פיסטולה בוגרת.‬
‫את יכולה לחכות בחדר הדיאליזה.‬
‫המסדרון הראשון משמאל.‬
‫תודה.‬
‫תודה, דוקטור מתמחה.‬
‫חמישים וחמישה קילו. את יכולה לרדת.‬
‫אני רואה שפגשת את ריימונדה.‬
‫את נמצאת בידיים הטובות ביותר בבית החולים.‬
‫את בידיים טובות כאן.‬
‫בבקשה, שבי כאן.‬
‫את יכולה להוריד את החולצה שלך.‬
‫כעת תושיטי את היד‬ ‫כדי שתהיה לי גישה לוורידים, אוקיי?‬
‫אל תדאגי, נינה.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫איך? אני הולכת להיות תקועה‬ ‫במכשיר הזה כל יום.‬
‫מכונת הדיאליזה היא לא האויב.‬
‫היא משאירה אותך בחיים.‬
‫אני בטוח שכל חייך עדיין לפנייך.‬
‫אז אתה מסתכל על חצי הכוס המלאה.‬
‫לגמרי. את רואה את החצי הריק?‬
‫ברגע זה הכוס ריקה,‬
‫יבשה ובודדה.‬
‫קשוח.‬
‫נצטרך לדאוג גם לפסימיות הזאת.‬ ‫אה, ריימונדה?‬
‫החיים יפים והשמש זורחת.‬
‫אסור לי להשתזף.‬
‫את תמיד כזו שלילית?‬ ‫-אתה תמיד כזה חיובי?‬
‫עוד לא ראית כלום.‬
‫תנסי לא להזיז את היד שלך, אוקיי?‬
‫הטיפול ייקח ארבע שעות.‬
‫סיימנו.‬
‫את בסדר?‬
‫משהו נוסף שאני יכול לעשות בשבילך?‬
‫לא, דוקטור, אבל…‬
‫תודה שאתה שואל.‬
‫לורדס! סליחה, אני לא ידעתי שאת כאן.‬
‫עברת את הטיפול היום?‬ ‫-כן.‬
‫זו הסיבה שאיחרת לשיעור שלך בשש?‬ ‫-כן, אבל אני מבטיחה שזה לא יקרה שוב.‬
‫מצטערת, נינה, אבל אין דרך קלה לומר את זה.‬
‫אנחנו נצטרך לסיים‬ ‫את החוזה שלך עם בית הספר.‬
‫מה?‬ ‫-את חייבת לדאוג לעצמך.‬
‫את הפסדת הרבה שיעורים בגלל ה…‬ ‫-זאבת.‬
‫את יכולה לומר את זה.‬
‫את איחרת, נעדרת משיעורים.‬
‫והדבר הזה על הזרוע שלך.‬
‫זה עלול להפחיד חלק מהילדים.‬
‫וכמובן, הבריאות שלך.‬
‫את צריכה את הזמן כדי לדאוג שתבריאי.‬
‫הפעם זה לנצח, לורדס.‬
‫אני מצטערת, נינה.‬
‫אני בטוחה שדלתות אחרות ייפתחו בפנייך.‬
‫אתה מנסה לרצות‬ ‫את המטופלים יותר מדי, גבריאל.‬
‫שאני אתן להם לקפוא מקור?‬
‫כל מה שנמצא כאן זה יונים ועכברים.‬
‫ואני שונא יונים.‬
‫גבריאל.‬
‫הנה, מצאתי את התנור. נזוז?‬
‫תעזור לי. זה כבד.‬ ‫-תשתמש בגלגלים.‬
‫ריי.‬
‫היי.‬ ‫-הכוס הריקה סיימה את הטיפול?‬
‫היא במרפסת.‬
‫גבריאל.‬
‫היא לא מרגישה טוב היום.‬
‫מצאת את הסוד שלי?‬
‫המקום הכי טוב לראות את השקיעה.‬
‫כן.‬
‫על זה שאסור לי להסתכל על השמש ביום,‬
‫השקיעה היא הפרס שלי.‬
‫אתה לא מפחד מגבהים?‬ ‫-לא.‬
‫כאילו, אני כן מפחד, אבל…‬
‫זה תמיד שווה את זה.‬
‫זה מה שאני חושב לפני שאני מטפס על הר.‬
‫בחייך. אז אתה דוקטור,‬ ‫רוכב אופניים, ועכשיו מטפס הרים?‬
‫אני גם ניסיתי לחשוב ככה,‬
‫לפני שעליתי לבמה.‬
‫זו דרך טובה להתמודד עם אתגרים.‬ ‫-כן.‬
‫אבל יום אחד אני התמודדתי עם האתגר שלי,‬
‫והזאבת תקפה אותי חזרה.‬
‫עברו שנים עד שהצלחתי לעלות שוב על הבמה.‬
‫אני שמח שעשית את זה.‬ ‫כשראיתי אותך בתחנה, הרגשתי…‬
‫מה?‬
‫שאת נולדת לעשות את זה.‬
‫תודה, אבל זה לא המקום שאני רוצה לנגן בו.‬
‫יצא לך להיות בקונצרט של הסימפונית?‬
‫מצטער לאכזב אותך, אני מתמחה בור ועני.‬
‫אני לא יודע כלום על מוזיקה.‬ ‫-אתה לא צריך לדעת.‬
‫מוזיקה…‬
‫מוזיקה היא קסם.‬
‫היא נוגעת בך.‬
‫מישהו מנגן, מישהו מקשיב,‬
‫והיא משנה אותך.‬
‫אוקיי, שכנעת אותי.‬
‫אני רוצה לראות אותך מנגנת בסימפונית.‬
‫בשביל זה אני צריכה לעבור את המבחנים.‬
‫אני בטוח שתעברי.‬
‫לרגע אחד באמת האמנתי שזה אפשרי, אתה יודע?‬
‫באמת האמנתי.‬
‫ומה השתנה?‬ ‫-הכרתי במציאות שלי.‬
‫אין לי כליה,‬
‫אין לי עבודה,‬
‫ואני לא יכולה להתאמן בקונסרבטוריון.‬
‫בואי איתי.‬
‫קדימה.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫לא מכוון?‬
‫הוא מושלם.‬
‫ואו.‬
‫עכשיו תוכלי להתאמן ולגשת למבחן.‬ ‫-טוב…‬
‫לא באמת.‬
‫אני יודע שאת רואה רק כוס ריקה, אבל לוותר?‬
‫לא, זה לא העניין.‬
‫היום היה היום האחרון להרשמה,‬
‫ואני לא נרשמתי.‬
‫נינה, היום לא נגמר.‬
‫אולי הם עוד פתוחים. קדימה.‬
‫לא, זה לא אפשרי.‬
‫כל העיר בפקקים, אנחנו לא נגיע בזמן.‬
‫איתי, נגיע.‬
‫גבריאל!‬
‫- סגור -‬
‫אנחנו כאן כדי להירשם‬ ‫למבחנים לעמדת הפסנתרן.‬
‫מצטערת, אבל הרגע סגרנו.‬
‫גברת!‬
‫סבא שלי…‬
‫הוא הלך לעולמו לא מזמן.‬
‫והחלום שלו היה לראות אותי‬ ‫עוברת את המבחן הזה.‬
‫את מבינה?‬
‫תשאלי אותו, הוא דוקטור.‬
‫אתה דוקטור?‬
‫לסבא שלה היה התקף השתנקויות‬ ‫פתאומיות ובלתי רצוניות‬
‫עקב התכווצויות שרירים בבסיס חלל בית החזה.‬
‫זה היה כל כך חזק ופתאומי‬
‫שכל הרופאים במחלקה הוזעקו.‬
‫זה היה נורא.‬
‫נורא. פשוט נורא, גברת.‬
‫יש לך כאן תעודת זהות?‬
‫לכאן.‬
‫תמלאי את הטופס הזה.‬
‫אני לא מאמין שהיה לך את האומץ‬ ‫להרוג את מר ז'ואקים.‬
‫מה איתך? אתה המצאת מחלה משוגעת.‬
‫טכנית,‬
‫אני תיארתי מה קורה בזמן שיהוק.‬
‫יש שני שלבים.‬
‫השלב הראשון פתוח.‬
‫אני יכולה לבחור כל יצירה‬ ‫ולנגן אותה מול השופטים.‬
‫אם אני אעבור,‬
‫אני אגיע לגמר.‬
‫ושם זה הכול או כלום.‬
‫או-הא, זה כל כך מתוק!‬
‫את מאוהבת, נינה?‬
‫כן, סבא.‬
‫קוראים לו פרדריק שופן. מכיר אותו?‬
‫רגע, קודם זה היה מוצרט,‬ ‫עכשיו זה פרדריק שופן?‬
‫ברצינות, סבא!‬
‫אני לא מאוהבת.‬
‫יש לי עיסוקים יותר חשובים מאהבה עכשיו.‬
‫- פרדריק שופן -‬
‫אני לא הולך! לא אכפת לי, לא יקרה.‬ ‫-מה קרה בדיוק?‬
‫גבריאל, זה טוליו.‬
‫הוא רוצה להיפגש איתי.‬ ‫-אז למה אתה עדיין כאן?‬
‫לך תפגוש אותו.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא מוכן לעשות את זה במציאות. אני נשאר.‬ ‫-אתה משתמש בתמונה שלך כשהיית צעיר?‬
‫כשהייתי רזה יותר? ברור שלא, גבריאל.‬
‫אולי.‬
‫בוא הנה.‬
‫יורי.‬
‫אתה הרבה יותר מתמונה ישנה וביו מנופח.‬
‫הוא יאהב אותך, כמו כולם.‬
‫אוקיי.‬
‫אני נראה טוב?‬
‫אתה לוהט.‬
‫- נינה: תודה על הפסנתר, שופן! -‬
‫למה אתה מחייך לטלפון? אתה מפלרטט?‬
‫מצאת את הפסנתרנית?‬ ‫-מצאתי אותה.‬
‫כמה מזל יש לך, גבריאל.‬ ‫-כן, אבל היא מטופלת שלי בביה"ח.‬
‫לא!‬
‫זה אומר שאסור לך.‬ ‫-ברור שאני מודע לזה.‬
‫הכול בסדר, היא רק מודה לי על הפסנתר.‬
‫- מה דעתך על אורז בתנור? -‬
‫ומזמינה אותי לאורז בתנור.‬ ‫-גבריאל, תזכור את שבועת סוקרטס.‬
‫שבועת היפוקרטס, יורי.‬
‫היפוקרטס, סוקרטס, כולם איטלקים.‬
‫אם אתה מכיר אותו, אתה מכיר את החוקים.‬ ‫אסור לצאת עם מטופלים.‬
‫גבריאל, אני הולך לצאת לדייט,‬
‫אבל תיזהר, אני משגיח עליך.‬
‫תודה.‬
‫לא אמרת שזה קלישאתי לצלם תמונות של אוכל?‬
‫תחזיק את הצלחת, סבא.‬
‫ככה?‬ ‫-קצת שמאלה.‬
‫ועכשיו?‬ ‫-מושלם.‬
‫סיימנו.‬
‫- נינה:‬ ‫אז שאני אארוז לנו את זה למחר בצהריים? -‬
‫אפשר לאכול?‬
‫- מצטער, יש לי פגישה בצהריים -‬
‫כן.‬
‫אתה עסוק?‬
‫לא.‬
‫יופי, כי אבא שלך מחפש אותך.‬
‫אז אני עסוק.‬
‫לא, גבריאל, אל תתחיל.‬ ‫בוא נראה את אבא שלך. בוא.‬
‫- משרד המנהל -‬
‫תיכנס.‬
‫רצית לראות אותי?‬ ‫-כן.‬
‫שב.‬
‫ראיתי את הבדיקות של חולת הזאבת.‬ ‫התוצאה היא פחות מ-15.‬
‫כן, היא ברשימת ההמתנה.‬
‫אתה עוקב אחר מצבה, נכון?‬
‫איך המטופלת מתמודדת?‬ ‫-קוראים לה נינה.‬
‫הדרך שבה אתה ניגש למטופלים שלך‬ ‫תגרום לך צרות יום אחד, גבריאל.‬
‫זו בעיה לבקש ממך לקרוא למטופלת בשמה, אבא?‬
‫זו בעיה לדאוג שהיא תקבל פסנתר, גבריאל.‬
‫אבא, אני יודע מה אני עושה.‬ ‫-"אני יודע מה אני עושה."‬
‫זה המשפט שתמיד מגיע לפני הצרות.‬
‫סיימת?‬
‫מצטער, לא רציתי להפריע לך.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אני לא מצליחה לנגן את החלק הזה בכל מקרה.‬
‫לי זה נשמע מושלם.‬ ‫-זה לא.‬
‫בוא הנה, אני אראה לך.‬
‫החלק הזה כאן.‬
‫אבל האצבעות לא עובדות.‬
‫בן לילה, השיר שניגנתי כל חיי…‬ ‫פשוט לא מצליחה יותר.‬
‫אי אפשר לנגן אותו אחרת?‬
‫לא יודע, אולי פרשנות אחרת של השיר?‬
‫לא אם אני רוצה להיות נגנית‬ ‫בתזמורת הכי טובה באמריקה הלטינית.‬
‫שם יש רק דרך אחת לנגן:‬ ‫בדיוק כמו שהשיר כתוב.‬
‫גברתי, אני יכול להראות לך‬ ‫את כישוריי המוזיקליים?‬
‫א-לה וונטה, מסייה.‬
‫צ'ופסטיקס. קלאסיקה.‬
‫רוצה לשמוע את הגרסה המקורית?‬ ‫-מקורית?‬
‫את לקחת ממני את השיר היחיד שהכרתי.‬
‫אני אישאר עם האופניים. זה קל יותר.‬ ‫-בשבילך, כן?‬
‫אם אני אשב על האופניים, אני מייד אפול.‬ ‫-את לא יודעת לרכוב על אופניים?‬
‫אני אלמד אותך.‬
‫אני גדולה מדי‬ ‫בשביל ללמוד לרכוב על אופניים.‬
‫את גדולה מדי בשביל לא לדעת לרכוב.‬
‫אוקיי, בוא נעשה את זה.‬
‫אני אלמד איך לרכוב על אופניים,‬
‫אם אתה תלמד עוד שיר על הפסנתר.‬
‫יש?‬
‫יש.‬
‫מבט קדימה.‬
‫אל תעזוב.‬ ‫-אני לא אעזוב.‬
‫שמאלה.‬
‫אוקיי. תעזוב.‬
‫הרגע אמרת לי לא…‬ ‫-תעזוב, גבריאל!‬
‫אמרתי לך לא לעזוב!‬ ‫-סליחה.‬
‫זה לא היה כזה נורא.‬
‫זה כאן. כאן.‬
‫זה לא הוגן. לאופניים יש שני פדלים.‬
‫ולפסנתר יש אחד יותר.‬ ‫-כן, ועוד אלפי קלידים.‬
‫מספיק, תנסה שוב.‬
‫- גבריאל: ויתרת על האופניים? -‬
‫- גבריאל: אני כבר פסנתרן -‬
‫- נינה: אה, אתה בכלל לא מכיר אותי! -‬
‫גבריאל!‬
‫אני מצליחה!‬
‫תודה על הניסיון, אבל אני אנסה מפוחית.‬
‫חכה, חצי כוס מלאה. אתה לא תוותר.‬
‫שב כאן.‬
‫אוקיי, אני אלמד אותך משהו קל יותר.‬
‫תעשה כמוני.‬
‫אוקיי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫"אתה תמיד תהיה איתי‬
‫"תאמר לי שהסיפור שלנו ממשיך‬
‫"ושמעבר ליקום אהבתנו עדיין קיימת‬
‫"ואני אפגוש אותך שם‬
‫"ואני אפגוש אותך שם"‬
‫למה הפסקת, שופן?‬
‫הדואט הראשון שלך לא היה כזה קשה.‬
‫השיר הזה יפהפה, נינה.‬ ‫-תפסיק.‬
‫עוד לא סיימתי אותו.‬
‫פשוט…‬
‫לפעמים אני חושבת שהזמן שלי כאן קצר,‬
‫ואני אוהבת לחשוב שיש משהו מעבר, אתה יודע?‬
‫מעבר ליקום? זה רחוק מדי.‬
‫לא אמרת לי שאת שרה.‬
‫אני לא שרה.‬ ‫-אבל את צריכה.‬
‫בוא נחגוג את הקונצרט הראשון שלך.‬ ‫-כן. סרט?‬
‫חשבתי על משהו קצת יותר…‬
‫מסעיר.‬
‫קדימה!‬
‫קצת רועש כאן, לא?‬ ‫-זה לא רעש, זו מוזיקה.‬
‫אתם רוצים לשתות משהו? שוט, בירה, קאטאובה?‬
‫לא, תודה.‬
‫עדיף שלא, להימנע מעודף נוזלים.‬
‫רגע, תן לי להבין משהו,‬ ‫אתה כאן כרופא או כחבר?‬
‫חבר.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אני סבבה, תודה.‬ ‫-ובשבילך?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אתה יכול לשתות.‬ ‫-אני יודע,‬
‫אבל מעדיף שלא.‬
‫אבל אתה תרקוד, נכון?‬
‫אין שום סיכוי.‬ ‫-קדימה, רק ריקוד אחד. רק אחד.‬
‫תפסיק לחשוב.‬
‫- בית חולים מרכזי -‬
‫סיימנו, אמנדה.‬ ‫-תודה לך, מודיניה.‬
‫נינה? אני אהיה איתך עוד רגע.‬
‫תודה, מונדה.‬
‫או-הא.‬
‫גם אני יכולה לשתות כל כך הרבה מים?‬ ‫-זה ריק.‬
‫זו כוס המזל שהבת שלי נתנה לי‬ ‫כדי שאני אקבל השתלה בקרוב.‬
‫מתוקה.‬
‫אני צריכה לשתות 20 ליטר של מזל.‬
‫תראי.‬
‫אני קיבלתי כבר השתלה אחת.‬
‫גם את תקבלי.‬
‫אז זו הפעם השנייה שלך כאן?‬ ‫-כן.‬
‫זה לא מפחיד?‬
‫מפחיד?‬
‫מפחיד זה לא לראות את הבת שלי שוב.‬
‫לא לחבק אותה שוב.‬
‫או לא לראות אותה גדלה.‬
‫זה מה שמפחיד אותי.‬
‫כל עוד אני יכולה לעשות את זה,‬ ‫זה שווה כל דקה כאן.‬
‫הבת שלי גרמה לי לראות את החיים בצורה אחרת.‬
‫טובה יותר.‬
‫כן.‬
‫נראה שהפסימיות שלך תיעלם בקרוב.‬
‫קדימה, נינה.‬
‫כן, קדימה.‬ ‫-תושיטי זרוע, מתוקה.‬
‫לנגן על פסנתר‬ ‫זה הרבה יותר מלהקיש על קלידים.‬
‫כמובן שזה גם חשוב,‬
‫אבל צריך לדעת גם איך לקרוא את התווים,‬
‫לפרש אותם,‬
‫לכתוב אותם.‬
‫הכאב שנגרם מהזאבת‬
‫מרגיש כאילו אני מנסה לדבר‬ ‫בזמן שמישהו מכסה את הפה שלי.‬
‫- מעבר ליקום -‬
‫שום דבר לא יעצור בעדי שוב.‬
‫היי, מר ז'ואקים.‬
‫דוקטור מתמחה.‬
‫כבר מגיעה, גבריאל!‬
‫סבא, תעזוב אותו בשקט.‬
‫אנחנו רק מדברים קצת. שניכנס?‬
‫לא, הכול בסדר, תודה.‬ ‫-בטח.‬
‫קדימה, מתוקה.‬
‫מר ז'ואקים נתן לך הרצאה?‬ ‫-לא, הוא מעריץ אותי.‬
‫- תזכורת תרופה, 14:00 -‬
‫מועמד מספר ארבע.‬
‫- מועמדת מספר 18 -‬
‫איזו יצירה בחרת לנגן עבורנו?‬
‫סונטה לאור ירח של בטהובן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫טוב, את יכולה להתחיל‬ ‫כשהאור הירוק נדלק, אוקיי?‬
‫זה חשוב לא לחרוג מהזמן שלך.‬
‫ואם את עושה טעות, תמשיכי לנגן.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה.‬
‫נו?‬
‫איך הלך?‬
‫באמת?‬
‫עברת?‬
‫התקבלתי!‬
‫זה נפלא.‬
‫מה את אומרת על לחגוג עם ארוחת ערב אצלי?‬
‫אתה מבשל?‬
‫כן, ברור.‬
‫אני אוהב לבשל.‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫יורי, תבשל בשבילי. נינה מגיעה לכאן.‬ ‫-נינה? מי זאת נינה?‬
‫נינה, הפסנתרנית מהרכבת. מביה"ח.‬ ‫הידידה שלי נינה.‬
‫גבריאל, אתה עדיין מנסה להיות ידיד שלה?‬
‫אוקיי, אני אבשל,‬ ‫אבל אתה תנקה את דיר החזירים אחרי זה.‬
‫אסור לה לראות את הבית ככה.‬
‫אתה חזיר, גבריאל, אבל אני אוהב אותך.‬
‫גבריאל, למה אורז? מה הקטע עם האורז?‬
‫גבריאל!‬ ‫-אני חף מפשע.‬
‫ועשית את זה. אתה טבח מדהים.‬
‫הוא טבח, הוא דוקטור.‬
‫אבל מה עם הנחירות?‬ ‫-כן…‬
‫טוב, איך אני נראה?‬
‫משגע ולוהט.‬
‫באמת?‬ ‫-הייתי מתחתן איתך. לך!‬
‫היי.‬ ‫-אני יכול לעזור לך?‬
‫היי, טוליו. מה קורה?‬ ‫-היי.‬
‫אני הקדמתי?‬ ‫-לא. בוא, תיכנס, בבקשה.‬
‫היי. הכול טוב?‬
‫גבריאל.‬ ‫-אני טוליו.‬
‫הדירה שלכם מגניבה.‬
‫חשבתי שהיא גדולה יותר.‬ ‫-תודה. נראה לי.‬
‫אתה רוצה קצת יין?‬ ‫-לא, תודה. אני אלרגי.‬
‫לענבים?‬
‫מים?‬
‫מים זה טוב.‬ ‫-מעולה. אני אעזור לך.‬
‫אני אפתח.‬ ‫-לא, תן לי לפתוח, תודה!‬
‫כזה חמוד, מנסה לעזור.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אני השכנה החדשה שלך.‬
‫אפשר לשאול קצת סוכר?‬
‫סוכר? אין לנו סוכר. אורז זה טוב?‬
‫כן.‬
‫רגע.‬
‫למה שתיים?‬
‫כי רציתי.‬
‫היי, את נינה המפורסמת?‬ ‫-אתה יורי?‬
‫כן, בכבודו ובקסמו.‬
‫כיף לפגוש אותך!‬ ‫-ואני טוליו.‬
‫נחמד לפגוש אותך.‬ ‫-טוליו.‬
‫נחמד לפגוש אותך. אני נינה.‬
‫גם אתה גר כאן?‬ ‫-לא.‬
‫לא, אין מספיק מקום.‬
‫יין?‬ ‫-אני אלרגי.‬
‫אני יודע.‬
‫מצטער על הבלגן, נינה.‬ ‫אנחנו כמעט לא בבית. את מכירה את זה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אני אשים לך את התיק בצד.‬
‫תודה.‬
‫הרגשתי כמו טיפש כי לא הכרתי את שופן.‬
‫נינה, את מנגנת בפסנתר כל הזמן?‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה תרגיל שאני עושה כל הזמן,‬ ‫אני כבר לא שמה לב לזה.‬
‫זו הסיבה שהיד שלך נראית ככה?‬
‫לא, זו כניסת הפיסטולה.‬
‫בגלל הדיאליזה.‬
‫דיאליזה?‬
‫כמה זמן?‬ ‫-טוליו, נכון?‬
‫כל חיי.‬
‫או עד שאני אקבל השתלת כליה.‬
‫יכול להיות גרוע יותר.‬ ‫עשית פעם שעוות ביקיני?‬
‫אני, כל שבוע.‬
‫זה נורא.‬
‫את לא יכולה לעשות הרבה דברים, נכון?‬ ‫-היא יכולה לעשות הכול, טוליו.‬
‫דיאליזה זה לא משהו שבא והולך.‬
‫אני פשוט צריכה‬ ‫לתכנן קדימה יותר משאר האנשים.‬
‫וזה מספיק.‬
‫משהו חסר.‬
‫קינוח!‬ ‫-קינוח!‬
‫אחרי הקינוח אתה הולך לבית שלו, שמעת?‬
‫לא, גבריאל! אני מכיר אותו רק שבועיים!‬
‫תהיי חזקה.‬
‫אתם צריכים עזרה?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-זה רק פלאן.‬
‫רק הפעם. בבקשה.‬
‫גבריאל, אתה מגרש אותי מהבית שלי.‬
‫כן, אבל אני אהיה חייב לך. בבקשה!‬
‫בסדר.‬ ‫-אני אנקה את הבית שוב.‬
‫הפלאן!‬ ‫-הפלאן!‬
‫תראו את הפלאן!‬ ‫-הפלאן שגבריאל הכין.‬
‫אני אוהב פלאן.‬
‫תן לו עוד יין, יורי.‬ ‫-אני אלרגי, כן?‬
‫בואו נאכל קינוח ונסיים את הלילה.‬
‫כבר? אבל נחמד לי כל כך.‬ ‫-כבר.‬
‫טינה לא שתתה אפילו. נכון, טינה?‬ ‫אנחנו צריכים סכין כאן.‬
‫ביי, גב. נחמד לפגוש אותך, נינה.‬ ‫-ביי!‬
‫נתראה.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫ביי.‬
‫ליורי יש טעם נוראי.‬ ‫-תהיה נחמד.‬
‫הוא בישל ארוחה מדהימה.‬
‫איך את יודעת שזה היה הוא?‬
‫לא ידעתי עד שאמרת לי עכשיו.‬ ‫-חכם.‬
‫הנוף יפהפה כאן.‬
‫חבל שאין כוכבים בשמיים הלילה.‬
‫אני יודע איפה תמיד אפשר‬ ‫לראות כוכבים, גם בלי שמיים.‬
‫לאן תיקח אותי עכשיו, גבריאל?‬
‫תיזהרי על הראש.‬
‫מדרגה.‬
‫בדיוק.‬ ‫-לאן אני הולכת?‬
‫את סומכת עליי?‬
‫כן.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אפשר לפתוח עיניים?‬
‫לא.‬
‫כוס קטנה ועקשנית.‬
‫אני פותחת.‬ ‫-עדיין לא.‬
‫ועכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫- מלון קוסמוס -‬
‫ואו.‬
‫יש לך כוכב נופל משלך.‬
‫שנביע משאלה?‬
‫כן.‬
‫ואו.‬
‫זה היה…‬
‫טרנסצנדנטלי.‬
‫אוי, באמת.‬
‫מה?‬
‫זה היה כזה נדוש.‬
‫נדוש? אני נדוש?‬
‫טיפשון.‬
‫זה השרת!‬
‫קטשופ?‬ ‫-תנסי.‬
‫גבריאל…‬
‫מי היה מנחש?‬
‫אתה מלא בהפתעות.‬
‫המתכון של אבא שלי.‬
‫כשהוא עוד היה אבא שלי, ולא…‬
‫מנהל בית החולים.‬
‫אני יכולה לשאול אותך שאלה?‬
‫אתה דוקטור בזכות אבא שלך?‬
‫- הפינה שלנו -‬
‫בזכות אימא שלי.‬
‫כל כך יפה.‬
‫כשהייתי בן 13,‬
‫מצאו גוש בחזה שלה.‬
‫במצב מתקדם.‬
‫זה היה תהליך ארוך בלי סוף שמח.‬
‫עשינו הכול כדי לרפא אותה, אבל…‬
‫מנענו ממנה הרבה דברים שיכלו לעזור.‬
‫הליכה ברחוב,‬
‫ארוחת שחיתות,‬
‫שיחה טובה.‬
‫דברים קטנים שיכלו להקל על הטיפול שלה.‬
‫זה מה שאני מנסה לעשות עבור המטופלים שלי.‬
‫לא רק לרפא,‬
‫גם לדאוג להם לימים שמחים.‬
‫אתם לגמרי זהים.‬ ‫-כן.‬
‫היא אהבה את הר קצה היקום.‬
‫אתם הלכתם לשם ביחד?‬ ‫-כן, תמיד.‬
‫ביום ההולדת שלה…‬
‫אני הולך לשם.‬
‫ואת? את תבואי איתי?‬
‫מדהים שם.‬
‫אם אני אשיג כליה חדשה,‬
‫אני אחשוב על זה.‬
‫טעם ביצה.‬
‫אשמתך.‬ ‫-את לא אכלת.‬
‫לא.‬ ‫-זה בסדר. אני אוהב את זה.‬
‫סליחה.‬
‫היי, נינה.‬
‫דוקטור, ריימונדה אמרה שרצית לראות אותי.‬
‫כן. תיכנסי, בבקשה.‬
‫זה די קשה לעיכול,‬
‫לשמוע שחלק ממך פשוט…‬
‫לא עובד יותר.‬
‫ידענו שהכליות שלך עלולות להפסיק לעבוד.‬
‫אבל הטיפול ממשיך.‬
‫ההמודיאליזה עובדת.‬
‫לעוד כמה זמן?‬
‫עד שתקבלי את ההשתלה.‬
‫אני מפחדת שהזמן שלי לעולם לא יגיע.‬
‫- הר קצה היקום -‬
‫- מערכת תרומת איברים -‬
‫- מקום ברשימת ההמתנה: 14,889 -‬
‫ריי.‬
‫את עסוקה?‬
‫דבר אליי.‬ ‫-אני…‬
‫אני צריך את העזרה שלך.‬
‫אבא שלך יודע שאתה רוצה לתרום כליה?‬
‫זו הבחירה שלי.‬
‫מה לגבי נינה? היא יודעת?‬
‫אני לא יודעת למה אני עדיין עוזרת לך.‬
‫תודה, מונדה.‬
‫יורי!‬
‫אתה בסדר, אחי?‬ ‫-לא!‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬ ‫תעזוב אותי בשקט, בבקשה.‬
‫אל תהיה דרמטי. אתה מדאיג אותי.‬
‫זה טוליו.‬
‫הוא נורא. הוא רעיל.‬
‫יש לו מישהו אחר.‬
‫מישהו אחר?‬
‫כן!‬
‫הוא נשוי!‬
‫יש לו בעל, יש לו בית, יש לו להאסה אפסו.‬
‫הבעל הגיע אליו הביתה, והייתי צריך לברוח.‬
‫אני הפילגש.‬
‫זה היה כל כך משפיל.‬
‫יורי.‬
‫אתה תמצא את הנסיך שלך.‬ ‫-לא.‬
‫אם לא, יש לך אותי. אנחנו נתחתן, אני נשבע.‬
‫אני לא יודע אם לבכות או לצחוק.‬
‫תודה.‬
‫אתה לא הטיפוס שלי, אבל תודה לך.‬
‫אתה יכול לצלם אותי‬ ‫כאילו אני דיווה מרושעת באמבטיה?‬
‫למה?‬ ‫-טינדר.‬
‫מה לגבי הפרידה?‬
‫לך זה קל. יש לך את הפסנתרנית היפה מהרכבת.‬
‫אין לי כלום, רק טינדר.‬ ‫-אוקיי, בוא נשחק על הכאב שלך.‬
‫בדיוק.‬
‫לא יותר מדי?‬
‫עוד אחת?‬
‫רגע.‬
‫משהו טוב?‬
‫תראה לי.‬
‫- אבא: תפגוש אותי‬ ‫ברגע שאתה יכול. זה חשוב. -‬
‫גבריאל, זה לא טוב. גבריאל, הן נוראיות.‬
‫אתה רוצה מים? מיץ?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-אני אקרא לאבא שלך.‬
‫נראה שמצאת לך מורה.‬
‫אשתך מנגנת?‬ ‫-לא.‬
‫לא מספיק כדי להצדיק את זה.‬
‫זה סתם קישוט מאוד יקר.‬
‫כן, זה כזה בזבוז.‬
‫ויסקי?‬
‫לא.‬ ‫-הגיע הזמן שהחך שלך יתבגר קצת, גבריאל.‬
‫ויסקי מפריד בין גברים לילדים.‬
‫אם אתה אומר.‬
‫הזמנתי אותך הנה בגלל המטופלת שלך.‬
‫נינה.‬
‫מה מצבה?‬
‫היא בסדר.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫בגלל זה עשית את מבחן ההתאמה?‬
‫אין לך את ה…‬
‫הזכות לדעת על בדיקות בבית החולים שלי?‬
‫או לדאוג לבן שלי?‬
‫אתה עובר כאן את הגבול, גבריאל.‬
‫לא אם ההשתלה תצליח.‬ ‫-היא לא.‬
‫לא עם הכליה שלך.‬
‫הבדיקה שלך חזרה שלילית.‬
‫אתה לא מתאים.‬
‫הלוואי שהיה לך אכפת ככה מאימא שלי‬
‫כשהיא הייתה כאן לגמרי לבד, אתה יודע?‬
‫אתה תמיד מתקיף אותי עם זה.‬ ‫-אני לא מתקיף אותך.‬
‫אתה רק שומע את המצפון שלך‬ ‫כשאני מזכיר את זה.‬
‫אני אהבתי את אימא שלך כל כך, גבריאל.‬
‫אהבת אותה? חבל מאוד שהיא נפטרה. אה, אבא?‬
‫איפה היית?‬
‫בניתוח?‬
‫או באיזה כנס יוקרתי?‬
‫או שקנית לה דברים יקרים שהיא לא תשתמש בהם?‬
‫אתה לא היית איתה.‬
‫גבריאל, אתה עובד במוסד,‬
‫ולכל מוסד יש את החוקים שלו.‬
‫אתה המצאת חוקים מגוחכים בשביל תרופה,‬ ‫ולא נתת לי לראות את אימא שלי.‬
‫אתה עושה רק מה שאתה רוצה, גבריאל.‬
‫אם זה כל מה שרצית לומר,‬
‫אנחנו סיימנו כאן.‬
‫תראה, אם תמשיך עם זה,‬
‫אני אהיה חייב לדווח עליך לוועדת ההתמחות.‬
‫הם יפתחו בחקירה, ואתה תאבד את העבודה שלך.‬
‫ואני לא אוכל לעזור לך.‬
‫גבריאל.‬
‫גבריאל!‬ ‫-עזוב אותי.‬
‫למדתי כל כך הרבה למבחן של מחר,‬ ‫שאני בקושי מצליחה להחזיק את הפיצה.‬
‫עשיתי את מבחן ההתאמה.‬
‫בחיים לא היית מבקשת ממני, אז…‬
‫הלכתי ועשיתי.‬
‫זה לא הצליח, נכון?‬
‫תודה.‬
‫אני מעריכה את זה מאוד.‬
‫אתה יודע את זה, נכון?‬
‫הייתי עושה את אותו הדבר בשבילך.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל בדרך הנכונה.‬
‫יש לי את הזכות להחליט‬ ‫אם אני רוצה את הכליה של מישהו בתוכי.‬
‫מישהו חי.‬
‫מישהו שאני אוהבת.‬
‫אוהבת?‬
‫אני אוהב אותך גם.‬
‫בוקר טוב.‬
‫היום רק התחיל ואתה כבר כולך מבסוט.‬
‫היום זה יום חשוב. היום נינה מופיעה.‬
‫אה, נכון.‬
‫יש לך את לוח הזמנים?‬ ‫-הנה.‬
‫עד שמונה בערב?‬
‫מה? מי שיבץ אותי בטיפול נמרץ?‬
‫אחי, אני במחלקה אחרת.‬
‫מה אתה חושב שסבב מתמחים אומר?‬ ‫זה סבב מתמחים.‬
‫לא. זה הגיע מאבא שלי.‬
‫אתה סתם פרנואיד, גבריאל.‬
‫ריימונדה, מה נעשה?‬
‫- משרד המנהל -‬
‫- טיפול נמרץ -‬
‫יש לנו לפחות 20 תיקים חדשים.‬
‫אם היית מגיע בזמן, לא היה כאן כל כך צפוף.‬
‫מצטער, דוקטור.‬
‫במקום לבזבז עוד זמן בהתנצלות, תתחיל כאן.‬
‫פרדריקו גונסלבס.‬
‫ילדתי.‬
‫את כבר לבושה?‬
‫נו, מה אתה חושב?‬
‫כמו שסבתא שלך נהגה לומר,‬ ‫"את יפהפייה אמיתית".‬
‫תודה, סבא.‬
‫אבל אתה לא הולך ככה, נכון?‬
‫השעה ארבע בצהריים.‬
‫המופע שלך מתחיל בעוד ארבע שעות.‬
‫סבא, אני כולי לחוצה.‬
‫קדימה, תעזור לי. לך תתלבש.‬
‫אוקיי, אוקיי.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אמנדה ויארה.‬
‫- נינה: אתה לא מגיע? -‬
‫- נינה: אני מכבה את הטלפון, זה מתחיל… -‬
‫הנבחנת נינה סוארס?‬
‫ערב טוב, נינה.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫אנחנו רוצים שתבצעי את הפרק הראשון‬
‫מהקונצ'רטו לפסנתר מספר שתיים של רחמנינוב.‬
‫נינה!‬
‫תתקשרו לאמבולנס.‬
‫נינה!‬
‫אני איתה!‬
‫לא!‬
‫היי, ילדתי.‬
‫ערב טוב.‬
‫הגב שלי כואב.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫כמה זמן אני כבר כאן?‬
‫היום זה היום השלישי.‬
‫את היית תחת הרדמה.‬
‫את סבלת מדימום אלבאולרי.‬
‫הזאבת שלך מאוד פעילה, נינה.‬
‫אנחנו צריכים‬ ‫לשנות את מינון התרופות כדי לשלוט בה,‬
‫וכדי שתהיי חזקה בשביל ההשתלה.‬
‫כמה זמן אני אהיה כאן?‬
‫את צריכה להישאר תחת השגחה.‬
‫אחרי זה תעברי למחלקה.‬
‫ואם הכול ילך כשורה, נתחיל לחשוב על שחרור.‬
‫אני מניחה שמישהו‬
‫חייב כבר לראות אותך.‬
‫היי, דוקטור סימון.‬
‫מצטער, אני…‬
‫אני באתי ל…‬
‫אני יודעת.‬
‫איך את?‬
‫צמאה.‬
‫נינה, אני מצטער. אני…‬
‫לא יכולתי להגיע בזמן.‬
‫היה כאן בלגן שלם.‬
‫המזל שלנו מתחיל להיעלם.‬
‫להיעלם?‬
‫נינה.‬
‫את ניגנת על במת התזמורת.‬
‫גבריאל.‬
‫אין לי שום תקווה יותר.‬
‫היי.‬
‫לא ידעתי שאתה כאן.‬
‫אתה לא הולך מכאן, אפילו לא ביום החופש שלך.‬
‫בדיוק כמו אבא שלך.‬
‫היי, אל תגידי את זה, ריימונדה.‬
‫ואת?‬
‫לפני יומיים היית בטיפול נמרץ,‬
‫ועכשיו את הולכת חופשי.‬
‫הוריקן נינה.‬
‫מצאתי אימייל מאימא שלי‬
‫עם תמונות מהפינה שלנו.‬
‫זה כל כך יפה.‬
‫אני רוצה לקחת אותך לשם.‬
‫את ואני.‬
‫גבריאל! מר ז'רלדו רוצה לדבר איתך.‬ ‫אתה יכול ללכת אליו?‬
‫אכפת לך, נינה?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אני כבר אחזור.‬
‫- ועדת מתמחים -‬
‫- חקירה בעניינו של ד"ר גבריאל מוראס -‬
‫"אתה מוזמן לפגישת ועדת המתמחים הבאה‬
‫"כהמשך לחשד לעבירת התנהגות אתית‬
‫"והיחסים בינך לבין מטופלת,‬
‫"שם ייקבע עתיד ההתמחות שלך."‬
‫נינה.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן, מר ז'רלדו שאל לגבי הפלאן שלו.‬
‫טיפוס.‬
‫נו, אהבת את זה?‬
‫זה יפהפה.‬
‫כשניסע, נעשה לנו שלושה ימי הרפתקאות.‬
‫קודם נעשה הליכה של חמש שעות למפל.‬
‫זה מפל יפהפה, אבל המים קפואים.‬
‫נוכל לאכול ארוחת ערב מתחת לכוכבים,‬ ‫לספר בדיחות…‬
‫נינה!‬
‫נינה?‬
‫את בסדר?‬
‫את לא ענית לי להודעות. אני דאגתי.‬
‫מצטערת, אני…‬
‫אני ישנתי.‬
‫ולמה עזבת את ביה"ח בלי לדבר איתי?‬
‫אני רק רציתי ללכת משם.‬
‫כדי לחשוב.‬
‫יכולת לומר לי, ואני הייתי מסיע אותך הביתה.‬
‫זה לא בסדר, גבריאל.‬
‫מה?‬
‫הכול.‬ ‫-נינה, לגבי הסימפונית…‬
‫אפשר להסביר את המצב.‬
‫אני דוקטור. אני אבקש מהם לשקול מחדש.‬
‫בשביל מה?‬
‫כדי שאתעלף בביצוע הראשון שלי?‬
‫כדאי שאתחיל להבין…‬
‫שלעולם לא יהיו לי חיים נורמליים.‬
‫אני בחיים לא אנגן בתזמורת.‬
‫אני בחיים לא אתחתן.‬ ‫-רגע.‬
‫למה את מתכוונת בזה?‬
‫נינה, את מסבכת הכול ביחד.‬ ‫-זה ההפך.‬
‫אני מנסה להתיר את הסיבוך.‬
‫אתה הדוקטור.‬
‫אני המטופלת.‬
‫יש לך חיים לפניך, ואני בדרך למות.‬
‫נינה.‬
‫מה את אומרת? זו לא נינה שאני מכיר.‬
‫אתה לא מכיר אותי.‬
‫אין לך מושג מה עובר לי בראש.‬
‫אסור לך לוותר, נינה.‬ ‫-הרבה יותר קל לומר‬
‫כשאתה לא זה שנמצא במצב הזה.‬ ‫-כן, אני לא.‬
‫זה נכון, אבל אני נמצא לצידך כל יום.‬
‫נינה.‬
‫עד מתי, גבריאל?‬
‫עד שתאבד את ההתמחות שלך?‬
‫אתה החבאת את זה ממני.‬
‫זה לא קשור אלייך.‬
‫כל העניין הזה קשור בי.‬
‫אתה מבין שהם ישעו אותך בגללי?‬
‫נינה, זו רק התמחות. אני אתחיל מחדש.‬
‫את לא צריכה לדאוג. זו הבחירה שלי.‬
‫לא הכול תלוי בבחירות שלך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה נגמר.‬
‫אני לא יכולה לבזבז את האנרגייה שלי‬ ‫על שום דבר מלבד הטיפול.‬
‫אתה מבין?‬
‫"לבזבז."‬
‫לא ידעתי‬
‫שהזמן שלנו היה בזבוז.‬
‫אבל זה נכון.‬
‫אני הלכתי רחוק מדי.‬
‫אני מבינה עכשיו שאני לא אוהבת אותך.‬
‫זה נגמר.‬
‫הדבר היחיד שעליך לעשות‬
‫זה להתנצל בפני בית החולים‬ ‫ולהמשיך עם החיים שלך.‬
‫תמיד הייתי לבד,‬
‫וזה לא הולך להשתנות.‬
‫את לא חייבת לעשות את זה לבד.‬
‫היי, מונדה.‬ ‫-היי, יקירה.‬
‫נינה.‬
‫לארה שלחה לך את זה, כדי לתת לך גם מזל.‬
‫תודה רבה, ותודי ללארה בשבילי.‬ ‫אני אוהבת את זה.‬
‫כן, אני רואה.‬
‫לא, אני אוהבת את זה.‬
‫אז למה את ככה?‬
‫אני לא עם גבריאל יותר.‬ ‫-חמודה…‬
‫כשהייתי בגילך,‬ ‫גם אני לא יכולתי להישאר במקום.‬
‫אני עשיתי חיים.‬
‫אני עדיין אוהבת אותו.‬
‫הסיפור שלכם מתפתל כמו הקשית.‬
‫מתוקה, אני אוציא אותך החוצה.‬
‫תודה, מונדה.‬
‫קדימה.‬
‫הוועדה תתכנס היום‬ ‫כדי לקבוע אם הוא נשאר או לא.‬
‫הם לא רוצים דוקטור שיוצא עם מטופלת, אז…‬
‫החלטתי להיפרד.‬
‫תראי,‬
‫זו ההחלטה האצילית ביותר שראיתי בחיי.‬
‫והטיפשית ביותר.‬ ‫-אמנדה.‬
‫מונדה, תעשי לי טובה.‬
‫היא עברה גיהינום במשך כל השנים האלה.‬
‫עכשיו שיש לה משהו עם בחור נחמד,‬
‫היא מוותרת כי היא מפחדת.‬
‫עדיף לו בלעדיי.‬ ‫-איך את יודעת?‬
‫בגלל שאני הולכת למות, אמנדה.‬ ‫-עכשיו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את מתה ברגע זה?‬ ‫-לא.‬
‫את תמותי היום? בשבוע הבא?‬ ‫-פה היא תפסה אותך.‬
‫נינה, את יכולה למות עכשיו‬ ‫או בעוד 30 שנה מהיום.‬
‫יודעת מה?‬
‫זה בשביל אנשים שלא מפחדים לחיות.‬
‫נינה, את יודעת שהפגישה מתחילה עכשיו?‬
‫עכשיו?‬ ‫-כן. עכשיו.‬
‫סיימתי כאן.‬
‫באמת?‬
‫אנחנו כאן היום כדי לדון ביחסים‬
‫בין דוקטור גבריאל למטופלת…‬
‫נינה? מה את עושה כאן?‬
‫גברתי, זו ישיבת ועדה פרטית.‬ ‫אני מבקש שתעזבי את החדר.‬
‫לא לפני שתשמעו אותי.‬
‫אני מגיעה לבית החולים מגיל 13.‬
‫אני מכירה אותו יותר טוב מחלקכם.‬
‫ואני צריכה לדבר על גבריאל.‬
‫הוא הדוקטור הכי טוב כאן.‬
‫ואני לא מדברת עלינו,‬
‫אלא על כל החולים שהוא טיפל בהם,‬
‫ריפא, עזר,‬
‫חיבק.‬
‫אם אתם תשעו אותו,‬ ‫כל המטופלים יסבלו בגלל זה.‬
‫דוקטור גבריאל התייחס אליי בכבוד ומקצועיות.‬
‫אז…‬
‫אם אתם צריכים להאשים מישהו,‬
‫תאשימו אותי.‬
‫וחוץ מזה, אני רדפתי אחריו,‬ ‫תפסתי אותו ונישקתי…‬
‫גברת נינה, זה מספיק.‬
‫המסר שלך התקבל, אוקיי?‬
‫תודה לכם על ההקשבה.‬
‫מותו של יורי סאד, בן 23.‬
‫סיבת המוות: חסימת חמצן בשינה.‬
‫נו?‬
‫אתה לא תיפטר ממני בקלות.‬
‫אתה כזה שובב. אתה צריך להתיישר.‬
‫יורי, אנחנו צריכים להחליף משמרות.‬
‫תחליף אותי, ואני אשלם לך כפול.‬
‫אוקיי. אני אוהב את ההצעה לשלם כפול.‬
‫תודה.‬
‫ריימונדה, תוכלי לפגוש אותי בכנסייה מחר?‬
‫יש לי רעיון, ואני צריך את העזרה שלך.‬
‫- ריימונדה -‬
‫היי, נינה.‬
‫אנחנו מכינים עוגה לאמנדה. תבואי גם, כן?‬
‫מצטערת, אבל אין לי חשק.‬
‫כן.‬
‫תמסרי לה מזל טוב ממני.‬
‫זה יום ההולדת שלה?‬
‫כן, יום ההולדת שלה.‬
‫בואי לכאן, מתוקה.‬
‫זה יעודד אותך קצת. בואי.‬
‫אני אישאר כאן, בסדר?‬
‫נינה! תקומי עכשיו ותשטפי פנים. קדימה!‬
‫היי, אמנדה.‬ ‫-ברגע זה.‬
‫או שתשכחי ממני בדיאליזה הבאה.‬
‫בשבע בערב. בואי נאכל עוגה.‬
‫נסרק אותך כדי שתיראה במיטבך.‬
‫נכון, מר ז'רלדו?‬
‫אתה חתיך הורס, נכון?‬ ‫-הורס.‬
‫הנה, קחי את זה לכנסייה. הנורות אצל ז'וזפה.‬
‫תנסי להתיר את זה. נהיה שם פלונטר.‬
‫יורי.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫היי. אה…‬
‫גבריאל מארגן אירוע בכנסייה.‬ ‫-גבריאל?‬
‫איזה אירוע?‬
‫אתה גם מוזמן.‬ ‫-לא, אסור לו לעזוב את המשמרת.‬
‫לא! הבנות מחליפות אותו.‬
‫מר… דוקטור אלברטו.‬
‫גבריאל יעבוד בכל סופי השבוע בחודש הזה.‬
‫ו…?‬ ‫-תן לו צ'אנס.‬
‫רק הפעם.‬
‫סוף סוף!‬
‫תענדי את זה.‬
‫מה זה בדיוק?‬ ‫-פשוט תענדי את זה.‬
‫טוב.‬
‫זה כבוד לארח אותך‬ ‫בחדר הקונצרטים, גברת נינה.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫ביצוע של פסנתרנית מדהימה.‬
‫בואי איתי.‬
‫זו הנכדה שלי.‬
‫תודה שבאת.‬
‫נינה.‬
‫זה היה יפהפה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני דיברתי עם חבר השופטים של התזמורת,‬
‫ובגלל הנסיבות,‬
‫אנחנו נשמח לבחון אותך שוב.‬
‫אם תרצי, כמובן.‬
‫כן, כמובן שאני רוצה.‬
‫תודה.‬ ‫-ברכותיי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫גבריאל.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני פחדתי להרוס לך את הקריירה.‬
‫אבל אמנדה נתנה לי חתיכת נאום,‬ ‫ואז אני הלכתי לוועדה‬
‫כדי שלא תאבד את העבודה שלך.‬
‫הם לא השעו אותך בסוף, נכון?‬
‫אתה מוכן להקליט לי סרטון כשתהיה שם?‬
‫כן.‬
‫אבל בקרוב את גם תהיי שם,‬
‫כשאני לצידך.‬
‫את מבטיחה לדאוג לעצמך עד שאחזור?‬
‫אני מבטיחה לנסות לא למות עד שתחזור.‬
‫את תצטרכי את זה.‬
‫כדי לוודא שיהיו לך חיים ארוכים.‬
‫זו הייתה מתנה מאימא שלי.‬
‫לא, אני לא יכולה לקבל את זה.‬ ‫-בטח שכן.‬
‫תסתובבי.‬
‫זה יגן עלייך עד שאחזור.‬
‫אני אוהבת אותך, גבריאל.‬
‫אני אוהב אותך, נינה.‬
‫- הפינה שלנו -‬
‫בן!‬
‫אני שמח שאתה כאן.‬ ‫-אני אטפל בך.‬
‫אבא.‬
‫אני שמח שאתה כאן.‬ ‫-אני אטפל בך.‬
‫אטפל בך.‬
‫קדימה, חבר'ה, בבקשה.‬
‫אלברטו, גבריאל הוטס לכאן בהליקופטר.‬
‫הוא סובל מפגיעת ראש חמורה.‬
‫ערכנו סריקת סי-טי ומצאנו דימום תת-קשיתי.‬
‫דימום תת-קשיתי.‬
‫אנחנו ננתח.‬
‫מונדה, איפה הוא?‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודעת, נינה.‬
‫הוא נכנס ישר לחדר הניתוח לפני זמן מה, ו…‬
‫היי, כוס קטנה.‬
‫אז, כמו שהבטחתי,‬
‫הנוף המדהים הזה.‬
‫חשבתי עלייך הרבה היום.‬
‫בקרוב נהיה כאן ביחד, אוקיי?‬
‫תשמרי על עצמך בינתיים.‬
‫ביי. אוהב אותך.‬
‫היי, כוס קטנה.‬
‫אז, כמו שהבטחתי,‬
‫הנוף המדהים הזה.‬
‫חשבתי עלייך הרבה היום.‬
‫בקרוב נהיה כאן יחד…‬
‫נינה, ילדתי.‬
‫…תשמרי על עצמך בינתיים.‬ ‫-התקשרו מביה"ח.‬
‫הם צריכים שנגיע לשם.‬
‫את זוכרת‬
‫את היום שדוקטור מתמחה הגיע הנה?‬
‫אני דיברתי איתו, ואת צעקת,‬
‫"סבא,‬
‫"תעזוב אותו בשקט."‬
‫אני לא נתתי לו הרצאה.‬
‫אני ביקשתי ממנו‬
‫שלא יפגע בך.‬
‫לחיות זו הדרך הכי טובה‬ ‫לשמר את הזיכרון שלו.‬
‫בגלל ש…‬
‫מה שהוא רצה יותר מכול‬
‫היה לתת לך את זה.‬
‫חיים.‬
‫נינה, יש לי מסמך כאן.‬
‫זו תוצאת בדיקת התאמה,‬
‫להשתלה שלך.‬
‫היא חיובית, נינה.‬
‫מרשימת ההמתנה?‬
‫לא.‬
‫זה תורם חי.‬
‫אם תחליטי להמשיך עם ההשתלה,‬
‫יהיו כמה תהליכים משפטיים, אבל…‬
‫זה אפשרי, יקירתי.‬
‫אני יכולה לדעת מי התורם?‬
‫אני לא יודעת אם זה טעים,‬
‫אבל גבריאל אהב אורז אפוי ופלאן.‬
‫תנסה.‬
‫מאוד טעים.‬ ‫-אתה מבשל?‬
‫לא, אני נוראי.‬
‫בדיוק כמוהו.‬
‫אבל פעם אחת הוא העז‬ ‫והכין לי ביצים עם קטשופ.‬
‫לא, אני לא מאמין שהוא נתן לך לאכול את זה.‬
‫זה היה טעים.‬
‫אני בישלתי לו כשהוא היה קטן.‬
‫אני לא ידעתי במה להאכיל אותו,‬ ‫והוא היה רעב.‬
‫אנחנו יצרנו את המתכון הזה ביחד.‬
‫הוא לא שכח אותו.‬
‫שנשטוף את הכלים?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫כדי שלא תצטרכי לנקות אחר כך.‬
‫לא, לא הכלים.‬
‫למה אתה רוצה להיות התורם שלי?‬
‫נינה,‬
‫חשבתי הרבה על פרופסור שהיה לי באוניברסיטה.‬
‫הוא נהג לומר שתרופה לפעמים מספקת מרפא,‬
‫בדרך כלל מספקת הקלה, אבל תמיד תספק נוחות.‬
‫זהו זה. אני יכול לעזור, נכון?‬
‫זה מה שחשוב עכשיו.‬ ‫-תודה לך.‬
‫וגבריאל האמין בזה.‬
‫ואני…‬
‫אני רואה את הבן שלי מתקיים בתוכך.‬
‫אפשר לחבק אותך?‬
‫עכשיו יש לי שאלה חשובה לשאול אותך.‬
‫אני יכול חתיכה מהפלאן הזה?‬
‫יש מישהו בבית החולים שמחכה לו.‬
‫ברור, אתה יכול לקחת הכול.‬
‫אני אחתוך לך חתיכה.‬
‫אני קיבלתי כליה ביום ההולדת שלי.‬
‫שלושים בספטמבר.‬
‫וסוף סוף הבנתי‬ ‫את המשמעות האמיתית של "התאמה".‬
‫- כעבור שנה -‬
‫חשבתי שהתאמה קשורה לשוויון,‬
‫אבל היא בעצם קשורה לשוני.‬
‫אהובינו, פבריסיו ויורי.‬
‫האם אתם כאן היום בהסכמתכם ומרצונכם החופשי‬
‫כדי לחגוג, לאשרר ולחתום את האיחוד הזה?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫אז אני מכריזה עליכם כנשואים!‬
‫אתם רשאים להתנשק.‬ ‫-סוף סוף!‬
‫גבריאל היה שונה ממני.‬
‫הוא ראה לפני כולם, אפילו לפניי,‬
‫למה אני מסוגלת.‬
‫הוא הראה לי שהחיים הם חצי הכוס המלאה.‬
‫ואני בהחלט מצאתי את האדם המתאים.‬
‫ערב טוב.‬
‫תודה לכם שהגעתם וכיבדתם אותנו בנוכחותכם.‬
‫העונה הזו הייתה קסומה.‬
‫וגם, אני רוצה לבצע מחווה‬
‫למישהו מאוד מיוחד עבורי.‬
‫הוא עזר לי להיות כאן היום.‬
‫הוא עדיין דואג לי, איפה שהוא לא יהיה.‬
‫"אתה תמיד תהיה איתי‬
‫"תאמר לי שהסיפור שלנו ממשיך‬
‫"ושמעבר ליקום אהבתנו עוד קיימת‬
‫"זה לא יכול להיות הסוף‬
‫"ישנה גרסה נוספת שלנו‬
‫"מעבר ליקום, הרחק מעולמנו‬
‫"ואני אפגוש אותך שם‬
‫"ואני אראה אותך שם‬
‫"אני מרגישה אותך בחלומותיי‬
‫"אני פוגשת אותך כל לילה בכוכבים‬
‫"כדי לרקוד לשיר שלנו‬
‫"אני זוכרת את מגע שפתייך על פניי‬
‫"באותו לילה באוגוסט‬
‫"אז כבר ידעתי שתיקח את הלב שלי איתך‬
‫"והשקיעה לא אותה שקיעה‬
‫"כשאתה לא כאן‬
‫"אבל אני מאמינה שישנו סוף אינסופי‬
‫"בשבילנו‬
‫"אתה תמיד תהיה איתי‬
‫"תאמר לי שהסיפור שלנו ממשיך‬
‫"ושמעבר ליקום אהבתנו עדיין קיימת‬
‫"זה לא יכול להיות הסוף‬
‫"ישנה גרסה אחרת שלנו‬
‫"מעבר ליקום, הרחק מעולמנו‬
‫"ואני אפגוש אותך שם‬
‫"והשקיעה לא אותה שקיעה‬
‫"כשאתה לא כאן‬
‫"אבל אני מאמינה שישנו סוף אינסופי‬
‫"בשבילנו‬
‫"ואני אפגוש אותך שם"‬
‫- לזכר דורוולינה דנטס -‬