Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
«ЛЮДИНА СМІШНА»
Молодець, Жан-Клоде. Ходімо додому.
Це сука, товаришу Йоніксе?
Так, сука.
Проблема в тому, що ми не можемо лишити їх самих.
-Мені не смішно. -Мені теж. Вимкни це, Лео.
Що? Не досить ретрогламурно для вас?
Повертайтеся у верхній палеоліт.
Ось, дивіться, будете іржати.
Ми в гостях, будь увічливим. Вимкни це.
Ці шоу принижують людську гідність.
Коли подумаю про акторів, які змушені…
Це не справжні актори.
Це конкурсанти.
-Ніхто їх не змушує. -На щастя.
-Не хотіла я б бути на їхньому місці. -І це наживо.
Їм треба доплачувати за ризик.
Їм треба доплачувати за приниження.
-Смаженого цвіркуна? -Із задоволенням.
Смачно ж?
-Смакота. -Ага.
Ви ніколи не думали стати акторкою?
З вашою зовнішністю і природним
магнетизмом.
Дякую!
Ні, я надто сором'язлива.
Мені могло б сподобатися, але не в такому жанрі.
-Боже збав. -Ці програми - жах.
Їх знімають для «Йонікса».
Це я тобі сказав.
Покажете мені ваші останні роботи?
Так.
Ти мав лишитися вдома, тож щоб жодного звуку.
Рідко побачиш бібліотеку зі справжніми книжками.
Спадщина моєї бабусі.
Ходіть.
Це мій щоденник емоцій.
Нікому не дозволено його читати.
Але вам я покажу.
-Бачите? -Так.
-Неймовірно. -Послухайте.
«Нам, істотам, що вібрують,
самим треба вірити,
щоб переконувати».
Прекрасно, так? Це Сара Бернар.
Це ваші почуття прекрасні. Знаєте чому?
Вони справжні.
Дивіться.
Ви написали це перовою ручкою?
-Чорнилом? -Так.
Тут головне вправність,
настійливість…
Це вимагає дисципліни.
Тепер ніхто не вміє писати.
Це магія, Алісо. Я ж маю кілька мистецьких сайтів.
МИСТЕЦЬКІ САЙТИ!
-Невже? -Так.
Викладіть на Crystal Fusion.
Crystal Fusion?
Я його обожнюю! Обожнюю цей сайт!
Це моя мрія!
«Чи є в світі краща спокута, ніж визнання чийогось таланту?»
Я така…
Дуже рада з вами познайомитися.
Я вас уявляла не зовсім таким.
Несторе?
Несторе? Розбризкай…
«Щойно скошений газон» від «Пленітюд».
Умить, Алісо.
«Але яке мені діло до запаху дерев і квітів,
і вогню, і каменю,
якщо я не маю дому й не знаю кохання?»
Як гарно.
Це ми.
-Це ми! -Несторе, відчинити двері.
Вибачте, мій колишній чоловік.
-Без попередження. -Я тобі писав.
-Що ж, вітаю. -Я помилився.
Ми відбуваємо ввечері, тож я привіз крихітку заздалегідь.
За чотирнадцять годин - це напередодні.
Вітаю, Ніно!
Якщо є домашня робота, можу допомогти.
Монік, мені 17 років, усе гаразд.
Ніно, ходи! Познайомлю тебе з Максом. Макс, Ніна.
Ми її вдочерили, коли затопило Нідерланди.
Крихітці було шість місяців.
-Дуже приємно. -Дуже приємно.
Віктор, мій колишній чоловік.
Його…
секретарка.
Я Дженніфер.
Я вже бозна-скільки менеджерка, але корона з голови не впаде.
Звісно.
Так, відтоді ви…
-Ви піднялися службовою драбиною. -Так, це правда.
Вікторе, є чай, смажені цвіркуни й некруті яйця.
Я сама запропоную, Монік, дякую.
Я господиня.
Отже, у нас є чай, смажені цвіркуни і некруті яйця.
Ти її не перезавантажила після нашого розлучення,
тож для неї я вдома.
Нагадаю тобі, що це ти пішов з дому з усіма кодами.
Зробіть зусилля, обоє.
Будьте людьми хоч раз.
ЛЮДИНА?
Порушення периметра.
Дрон відеоспостереження.
Умить, Алісо.
Це Тобі! Усе гаразд. Це сусідський пес.
Ось так.
Як завжди, доведеться нам почекати 24 години.
-Кому це «нам»? -Тобі, звичайно.
Через 24 години ми з дусечкою будемо далеко.
Далеко, так.
Відчини двері, Несторе.
-Він плюється мікробами. -Тобі 6!
Геть звідти! Геть звідси!
Не на мою оранжерею!
-Оранжерея! -Це Тобі 6 чи 7?
Невідомо, ми збилися з ліку.
Когось переїхали, хтось втопився, а один наївся гербіциду,
-і ми трохи… -І вони всі однієї породи?
Навіть гірше!
Несторе!
Покажи нам Тобі.
Вони клонували першого. І якщо з їхнім собакою щось стається,
-його замінюють. -А можна так з підлітками?
-Смішно. -На щастя, це незаконно!
Так, у Франції, ми ж відсталющі.
-На твоє щастя. -Тобі!
Тобі, сюди!
-Томе, ходи подивися на Тобі! -Іду, Ніно.
Ого! Ти зберегла свого першого дитячого робота?
Чому не електропипку?
Я допоможу тобі прибрати в кімнаті.
-Тобі, геть! -Я допоможу тобі!
Я допоможу тобі прибрати в…
кімнаті.
Блювотища!
Він тепер всюди блюватиме.
Що коїться? Що з ним відбувається?
Геть сказився.
Що з ним таке?
У мене алергія!
Браво, Максе. «Фантом» XP5,
камера 24К, 800 бітдоларів на алтіплано.
-Нічого не лишилося, гаплик. -XP5? Справді?
-Вибачаюся. -Дурниця. Не хвилюйтеся.
У кожному разі за підписку плачу я.
Прибиральник «Award V2». Оце так раритетище.
Ціль у зоні видимості.
Просякання.
Всмоктування.
Дезінфекція.
Дякую за увагу.
-Сусідка… -Франсуаза.
Мій обов'язок нагадати вам список речей, які позичила Франсуаза
і так і не повернула:
Дерев'яна лопатка, три нагадування.
Мийний засіб, чотири нагадування.
Годі, Несторе! Відчиняй. Це Франсуаза.
Тобі тут?
У вас тут є зв'язок?
Як справи, Франсуазо?
Твій садок треба оживити. Він схожий на Чорнобиль.
Я з тобою згодна. Але я вже замовила кілька кактусів!
Монік зробила з них варення. Ми тиждень хворіли.
Сусідко Франсуазо, є чай,
смажені цвіркуни й некруті яйця.
-Ні, дякую! -Дякую.
Дивіться, хто тут!
Оце так.
Цей костюм пасує до твого марсельського акценту.
Як у батька, але не такий вишуканий.
Той вважав себе Ремю.
-Ти знайома з Дженніфер? -Вітаю.
Ні! Але я чула багато хорошого.
Прищів уже менше. Але побачиш, вони повернуться, можливо, навіть гірші.
Гаразд, тут теж повідомлення не надсилаються.
Не можу зв'язатися з Луї. Він застряг у заторі.
У якому заторі?
Великі затори. Усі тільки про це й говорять.
Вважалося, що це люди повертаються в місто з вихідних,
але, згідно з розпорядженням адміністрації «Йонікса»,
цей історичний затор спричинили самокеровані авто.
Аеромобіль не змінив траєкторію, щоб об'їхати зону?
Навпаки!
Ми розвернулися і в'їхали просто в цей безлад!
Я віз свою малу на день народження! Тепер усе пропало!
Неймовірно, пів години тому все літало.
Карапузику, а як же Ізола-Парадізо?
Ми не проґавимо свій шанс!
Ізола-Парадізо?
Не кажіть, що не знаєте!
Ізола-Парадізо.
Її дистильовані басейни, пляжі з гіпоалергенним піском,
керований мікроклімат, сонячне проміння із захистом від УФ,
віртуальна риболовля…
-Ізола-Парадізо… -Шик!
…острів ваших фантазій.
Знаю декого, хто підхопив там грибок.
Це мене не дивує. Мені не подобається.
Я люблю справжні, автентичні речі, як-от Транссибірський,
Східний експрес…
Якщо ти керівник, якого має замінити штучний інтелект,
можеш скористатися планом дозвілля на пенсії від «Йонікса».
Ти взяв ПДП? Але чому?
Франсуазо, яке тобі до цього діло?
Ми з Луї відмовилися. Віримо, що досі корисні.
Ми там одружуємося. Дуся все спланував.
Чотири роки з можливістю поновлення. Так?
Вітання.
Браво, дусечко.
На відміну від працівників-людей, Йонікс не потребує ні їжі, ні води.
Оскільки солдати-люди погано переносять екстремальні температури,
Йонікси - це майбутнє людства.
Лео, що ми тобі казали?
Це не я! Воно саме триконектиться.
Здається, щось відбувається.
Йонікси?
Перепрошую.
Я теж перепрошую.
Схоже, були випадки, коли Йонікси
приєднувалися до домашніх андроїдів.
-До найновіших. -Тут нам це не загрожує.
Ось ця ще з льодової ери.
Моя люба Дженніфер… Я можу вас так називати?
Я люблю антикваріат.
За кого ці Йонікси себе мають?
Вони щоб полегшити нам життя, а не відправити на звалище.
Вони мають рацію. Люди швидко знепридатнюються.
Щойно досягнуть піку, як тілу кранти.
Тіло, як і фізичну форму, треба підтримувати.
Гаразд, я йду. Тобі?
Ти де, Тобі?
-Ми не запізнимося? -Луї певно намагався зі мною зв'язатися.
Несторе, відчинити двері.
Мої окуляри. Тобі, не рухайся.
Не знаю, де вони…
Пошук, окуляри Франсуази.
Вони були там!
Мені б модель, яка збирає брудні шкарпетки!
Як смішно.
Несторе, відчинити двері!
Несторе, відчинити двері.
Вибачте, запит відхилено.
-Причина? -Код С4.
Автозамикання активовано.
Код С4? Перепрошую?
Зовнішній рівень небезпеки оцінюється в 7.1 на шкалі від 1 до 10.
Починаючи із семи, для вашої безпеки й добробуту
спрацьовує код С4.
-Отже десять секунд тому… -Ми були на позначці 6.9.9.
-Це, мабуть, через затор. -Пробачте.
Декере, відкрути мені це.
Умить, Вікторе.
Ну ж бо, швидше, Декере.
Завжди до ваших послуг, Вікторе.
Монік.
Мене зараз вирве!
Ти змінила код?
Ні, це досі дата нашого весілля.
І коли це було?
Точно.
Треба і його змінити.
Буде дата розлучення. Це простіше.
Ну що ж.
У дідівський спосіб.
Руками.
Код С4, автозамикання активовано.
Годі, Монік. Це незаконно.
Вибачте, закон Імбера від 22 листопада дозволяє
штучному інтелекту перепрограмовуватися для підвищення ефективності.
Перепрошую?
Хтось може мене просвітити?
Машини захопили дачу.
Нас надурбелили.
Монік, дай руку.
Аварійне відключення домашніх андроїдів
має наслідком повне перезавантаження.
Це Ейнштейн!
Усі ваші налатування буде вилучено.
І я вам нагадую, що гарантія Монік закінчилася.
-Знайшли його на барахолці? -Ні, тато змайстрував.
Я працюю в розумному протезуванні, а щоб відволіктися,
граюся по-старому з механікою. От.
Ейнштейн потужний.
Він знає 150 000 настільних ігор.
Ейнштейне!
Вітаю, Ніно. Квадратний корінь із 52?
Я що, сплю? Якщо я правильно розумію,
ваше залізне опудало не дає нам вийти?
Перезавантажити Монік.
Код С4. Автозамикання активовано.
А зараз, якщо ви нам пробачите…
Почекайте мене!
Досі немає зв'язку.
З мене годі. Ходімо!
За мною.
Тату, ні!
Це броньований полікарбонат.
Не треба було завантажувати нові інструкції.
Вони нас не любитимуть.
Гадаю, ми втрачаємо їхню довіру.
Їм загрожує «Йонікс», а вони про це й гадки не мають.
Ми мусимо їх захистити, хай там що.
Так!
Хай зрозуміють, що ми хочемо їм допомогти, бо ми як вони.
Нам бракує лише емоцій.
Саме так, емоцій.
Наприклад?
Несторе, шукати:
Ніна, 4 роки, візит до музею П'єрфону.
Шукаю в буферній пам'яті. Ось.
Третє серпня 2035 року, 14:22.
-Мамо, цей лицар порожній усередині? -Так.
Є ще дещо.
25 червня 2036 року, 17:28.
Дивися, татку. Вони наче діточки зірок.
Я знаю. Це називається «чуттєвістю».
Ну от.
Спробуймо бути трохи більше людьми. Тоді вони більше нам вони довірятимуть
і більше нас любитимуть.
Думаєш, це спрацює?
Якщо це спрацює, тоді нам вдалося.
Якщо ні, тоді ми помилилися,
і нам усе одно вдалося,
бо людям властиво помилятися.
Це щось зі мною чи тут жарко?
Так і є.
Де я поклала…
Нестор, мабуть, вимкнув кондиціонер.
Але хіба поскаржишся,
на вулиці й 43° нема.
Ні, зараз не…
Це не час і не місце.
Дозвольте підняти ваше волосся.
Що чутливіше за потилицю?
І вигин плеча…
Ні, це надто рано. Прошу вас.
Говоріть мені приємні речі. Це мені до вподоби.
Коли мій погляд упав на вас,
-я узрів видиво. -Так?
Чисте серце.
-Щиру душу. -Так!
-Що ти тут робиш? -Ага.
Ці часточки пилу,
що плавають у відбитому світлі,
нагадують зірки в зародковому стані.
Так, гарно.
Дуже добре, Монік.
Дякую.
Увімкнеш знову кондиціонер?
Мені також зробили гарну потилицю.
Максе.
Можеш також зсунути жалюзі?
Мамуся вже йде.
Не хвилюйся.
Мімолет.
Вікторе, минуло вісім місяців два тижні й три дні,
відколи ми не розмовляли.
Я почуваюся самотнім.
Ейнштейне.
Двері відчинилися,
щоб випустити Франсуазу і її собаку.
Ми могли вийти
і вже бути дуже далеко звідси.
Того, що не було, не могло бути,
а того, що не могло бути, не було.
Який у тебе рівень інтелекту?
-Четвертий. -Спустися до одиниці.
Як у Дженніфер.
Двері відчинялися,
а тепер ми зачинені.
Це ж якийсь абсурд?
Зарано - невчасно,
опісля - запізно.
Ваш кондиціонер у режимі сауни?
Монік, я ж просила тебе подбати про це?
Згідно з новим законом,
щоб перемкнути кондиціонер, потрібен дозвіл міністерства.
Монік, ти жартуєш?
Тоді попроси дозволу.
Сервіс перевантажений великою кількістю запитів.
Родино Ґуцель, ваша пральня скоро застаріє.
Вас цікавить версія 3.0 із біополінезним гелем від «Хотлюкс»?
А ви, родино Бареллі,
чи відомо вам, що лише «Хотлюкс» знищує жир, плями, прасує,
а також щоранку пропонує вам одяг, підібраний згідно з погодою,
вашим родом занять і настроєм?
Трав'яний чай? Звичайний? Фруктовий сік? Кава?
Раджу вам каву «Золоте зерно», вона найміцніша.
Із «Золотим зерном» поспите після смерті.
Якщо її баняк затвердіє, ми будемо безпорадні.
Ми підписані на безкоштовні оновлення за три рекламних оголошення в тиждень.
Я п'ю цикорій. Принаймні помру здоровою.
Чай? Фруктовий сік? Кава?
Ця бляшана дурепа не розуміє?
Ми хочемо вибратися звідси! Ми підписали ПДП VIP
і одружимося на Ізола-Парадізо!
Пропустимо реєстрацію - будемо в списку очікування місяці чи роки,
тож відчини ці кляті двері!
Вгамуйся, моя люба Дженніфер, з цим Ізола-Парадізо!
Чи була я на Ізола-Парадізо?
Чесно? Чи була я на Ізола-Парадізо?
Код С4, автозамикання активовано.
Перезавантажити - натисніть один. Поскаржитися - два.
Для зв'язку з тех…
-Заткнися, курво! -Сама ти курва!
Не розмовляй так зі мною! Я твоя мачуха. Вияви повагу!
-Пробачте, мадам. Самі ви курва! -Припини!
Скасувати підписку - натисніть нуль.
-Тобі нічого сказати? -Це ти припини!
А ти не говори так з моєю донькою!
-Я? -Так, ти! Годі!
Нічого не змінилося.
Дивіться.
Унаслідок заторів на землі і в небі
прибиральники сміття,
перша допомога і зарядні станції
повністю заблоковані.
Радимо лишатися вдома.
«Лишатися вдома». Смішно.
Я пропоную
розмови на метафізичні, наукові, філософські теми, каламбури, шаради…
Ми чудово розважимося.
Лео, скільки разів тобі казати?
Тату, воно саме увімкнулося.
Уже не схоже, що вони там добровільно.
Справді.
-Вони жертви? -Люди, у яких не лишилося вибору.
Якщо це так, усі тепер заручники.
-Як ми. -Але не всі в такій гарній компанії.
Я думаю, що…
Будинки оснащені панелями аварійного розблокування
про всяк випадок.
Звісно.
-Ти маєш рацію. Несторе? -Так, Вікторе?
Стосовно коду С4.
Хіба не можна використати панель аварійного розблокування?
-Відповідь позитивна. -Тоді зроби це.
Але дотримуймося протоколу безпеки.
Я негайно цим займуся.
ПОТЯГНУТИ ЗА КРАЙНЬОЇ ПОТРЕБИ
Ось так! Ми зателефонуємо комусь з сусідів,
він потягне за ручку, і тамбур відчиниться.
Але немає зв'язку. Саме тому я й прийшла.
У мене ідея! Тобі.
Пам'ятаєш, ви гралися з ним лазером?
Несторе, зовнішні колонки.
Франсуазо, поклич собаку.
Тобі?
Ось і він! Ходи до матусі!
Тобі, допоможи. Іди за червоною крапкою.
-Уперед, Тобі! -Уперед.
-Уперед, Тобі! -Біжи туди.
-Біжи. -Біжи до стійки воріт.
-Ну ж бо! -Туди, Тобі!
Біжи за крапкою, Тобі!
За крапкою! Ось так. За нею!
Туди, Тобі!
-Туди! -Молодець, Тобі!
Вище! Стрибай, Тобі!
Ось так!
Хапай, Тобі! Стрибай!
Який ідіот…
Ну от. Це кінець.
Дивіться, хтось іде.
-Пане! -Ігорю!
Тут, пане!
-Пане, ми тут! -Ігорю!
Зупиніться. Це марно.
Це Ігор, у нього з головою не все добре, відколи він осліп.
-Але він не глухий. -Що з ним таке?
Він жертва імплантів «Орлиний зір». Не пам'ятаєте?
Гарантоване розширення поля зору на 40° з імплантами «Орлиний зір».
На вибір нічне бачення
і оптимізація визначення кольорів аж до 200 000 відтінків.
-І що? -Ігор підписався, і через шість місяців…
Вони не прижилися?
Ні, він не зміг виплатити кредит,
-і в нього відібрали протези. -Він став непотребом.
НЕПОТРІБ: (ІМЕННИК ЧОЛОВІЧОГО РОДУ) СТАРІ НЕПОТРІБНІ РЕЧІ
Було б добре перепочити чи прилягти.
-Сподіваєтеся заснути в таку спеку? -Побачимо.
-Я ляжу на дивані в кабінеті. -Чудово.
Максе, можете скористатися
гостьовою кімнатою.
Те що треба. Я тут як гість.
Ми спатимемо тут у вітальні вдвох, так?
Так, він для двох, цей диван-футон з бульбашками повітря.
Нема нічого зручнішого.
-Так, але ми там у проході. -Справді.
Це цілком прийнятно для однієї особи,
-але не для пари. -Ні.
Нам з Дженніфер потрібна приватність.
-Приватність. -Я не віддам вам свою кімнату!
Чому, мадам?
Вибачте, що перебиваю, але я можу вам допомогти.
Згідно з моїми розрахунками, оскільки вас семеро, а в домі п'ять ліжок,
маємо в сумі 4 440 комбінацій, тож…
Заткнися, Ейнштейне!
Комбінація один:
Макс спить у кімнаті Ніни.
Лео спить у кабінеті.
-Гаразд… -Віктор спить з Дженніфер…
Франсуазо…
Футон з бульбашками підійде?
Мені також потрібна приватність.
Макс і Лео сплять у…
Гаразд, тоді я спатиму у вітальні.
А я? Мені куди?
Ти…
-Не знаю. Ти спатимеш… -…Віктор і Дженніфер у кімнаті Ніни…
Так, у кімнаті Ніни.
Там є додатковий матрац.
Чому він не спить зі своїм батьком?
Бо… Заткнися, Ейнштейне! Бо так!
Оскільки ми не знаємо, як довго це триватиме,
усі мають докласти зусиль.
Згодна, донечко?
Заткнися, Ейнштейне!
Алісо, то треба з кимось переспати, щоб попасти в Crystal Fusion?
Роблю, що хочу,
з ким хочу,
коли захочу.
Комбінація вісім: Лео й Ніна сплять у кімнаті Ніни.
Аліса спить у своїй спальні…
Дивіться, непотріб.
Якщо ця річ може бути людиною, чому ми - ні?
-Так, чому? -Так!
Що це за гівно?
Трясця…
Що це за…
Дякую, Монік.
Нема за що, Максе.
КАМАСУТРА
О боже.
Ейнштейне, ти спиш?
-Ніколи. -Який талант.
Хлопчику, те, що люди називають талантом, -
насправді результат випадковостей.
Люди завжди вважали Моцарта генієм.
Абсолютний слух -
проста здатність розрізняти основні частоти.
У минулому столітті легендарний співак Тіно Россі
страждав від аномалії голосових зв'язок.
І Ейнштейн, мій знаменитий предок,
зобов'язаний своїм генієм тому, що частки його мозку були нерозділені.
Усі надзвичайні людські здібності -
результат помилки.
Не хочу заважати, але дехто тут волів би поспати.
Щезни і йди спати.
Десять у дев'ятому ступені. Перемога сингулярності.
Чекаєш на когось?
Франсуазо,
немає нічого чутливішого за потилицю.
І вигин плеча.
Дякую.
Сусідко Франсуазо,
ця речення було сповнене ніжності.
Мені приємно.
-Камінь-ножиці-папір! -Так!
Камінь-ножиці-папір!
Канкуайот.
Ого. Мегараритетище!
Кабеку.
Вип'єш сто грам?
Ні, я не п'ю алкоголю.
Ти любиш тварин?
-Так, а що? -Ти їх їси?
-Ні, ніколи. -Вегетаріанець.
Не п'єш. Любиш тварин.
Три спільні риси з Гітлером.
Хто це?
Алісо, я вас хочу.
Для феляції натисніть *, для мастурбації натисніть #,
для пенетрації зверніться до спецробота.
-Перепрошую, я переплутав. -Так?
У нас одні й ті ж парфуми, Максе.
Так!
Нірвана!
-Добривечір, мосьє. -Мадам.
Що вас привело?
-Ви. -А!
Те, що відбувається між нами,
це щось
наче з роману.
-Але момент не той. -Навпаки, Алісо.
-Життя дуже коротке. -Так.
Усе інше - лише час.
-Насолоджуймося кожною миттю… -Так.
-…сповна. -Це прекрасно!
-Що таке? -Моя підвіска застрягла у вашій сорочці.
-Підійдіть! Ні, назад. -Що мені робити?
-Відійдіть від стольця. -Чого?
-Це мій маленький столик. -Столець?
-Я тримаю там свої інструментики. -Що?
Мій пінцетик!
У вашій сорочці «Liberty Zolando» було виявлено зачіпку.
Бажаєте відправити звіт? Ви заповнили анкету?
Бажаєте отримувати новинну розсилку?
-Точно не хочеш? -Давай.
Що це за шрам?
-Хотіла себе вбити? -Він у мене з дитячого садка.
Мене вдочерили. Один хлопчик сказав, що я андроїд.
Що батьки не можуть мати дітей і купили мене в інтернеті.
І ти повірила?
Я подумала, що маю перевірити.
Ти збожеволів?
Твій батько хоче трахнути мою маму,
але це ще не привід! Спатимеш тут.
Дженніфер!
Дихай. Вайфаю нема.
Зроби щось, дусечко, перш ніж я помішаюся!
Ми мали б летіти на Ізола-Парадізо.
Тож хапай кайло, молоток, якусь чоловічу штуку і розбий вікно!
Це скло з полікарбонату-12. Усе марно.
Хіба…
Хіба що?
Усі у вітальню! Мій майбутній чоловік випустить нас звідси.
Вставай, дітвора. Ми даємо драла!
Не час для витівок. Ми відчалюємо!
Ейнштейне, ти на якому рівні?
-Рівень дев'ять. -Опустися на перший.
На перший? Гаразд, Вікторе.
Ану розкажи жарт.
Корова запитує в мавпи:
«Як тебе звати?»
«Акакій», - сказала макака.
Ідеально. Нічого не міняй.
Я припаркувався за кутом.
Увімкнути двигун. Розігріти.
Зліт. П'ята швидкість.
Усім увага. Буде удар.
Ну ж бо.
Дев'яносто градусів наліво.
Ось так.
Максимальне блокування гальм.
Потужність двигунів один і два на 100%.
Усі геть з дороги!
Зараз ударить!
Він божевільний!
Повний вперед!
Тобі! Лежати!
Попередження.
-Обережно! -Скажи йому, щоб утік.
Я намагаюся. Він мене не чує! Тобі!
-Поклич собаку! -Лежати!
Лежати! Тобі!
Ти рознесеш мій будинок!
Я зараз тебе рознесу! Повний вперед!
Пишаєшся собою?
«Stratus Aero 5»!
Півтора мільйона бітдоларів на смітник.
Усе через поганого клона шавки.
Дякую, Франсуазо. Браво.
-Ця собака дурна. -Так. А ти, Максе?
Ти пішки прийшов?
У такого митця, як ти, має бути десь аеромобіль.
-Так, у нас Stratus-X «Амфібія». -Так.
Але річ у тому, що не працює дистанційний стартер.
Він зламався.
Схоже, у ваших аеромобілів невеликі технічні проблеми.
Це чудова нагода спробувати промчатися на нашому «Мустанго 9.2»!
Збуджуваний, чуйний, рвучкий.
Ідеально пасує вам як особистості, Вікторе Бареллі.
B5, так.
Униз до D6.
Несторе,
розбризкай щось свіже.
Щось схоже на «Перші краплі дощу на асфальті».
-Умить, Алісо. -Дякую.
Пробач, Алісо.
Мої схеми погано переносять спеку.
Я розбризкав «Старого мокрого собаку».
Слухаючи вас і дивлячись на вас,
я розумію чим ви привабили електорат.
Я теж.
Поглядами на війну, кліматичну міграцію,
контроль народжуваності
і колонізацію космосу.
Зовсім ні. Вашим шармом.
Ваш голос. Ваша зовнішність.
Ваша особистість.
Звісно, якщо говорити про особистість,
ви десь поміж нулем і мінус нескінченністю.
Саме так.
Із «Йонікс» зовнішність більше не матиме значення.
Ми - це чистий розум.
Він має мегарацію.
Поговорімо про вашу програму дронів-винищувачів,
суперескадрилью «Йонікс».
Їхнє призначення буде суто військовим,
чи це й підтримка порядку?
Громадянам не варто хвилюватися.
Ці дрони будуть слугувати для захисту населення.
Я голосую за нього.
Видно, що він тямущий.
Я маю нюх на тямущих людей, і він…
…для підтримки демократії…
Оле!
Порушення периметра.
Це Ґреґ!
-Монік, впусти його! -Який Ґреґ?
Мій спортивний андроїд. Утрапив в аварію.
Несторе, відчинити двері!
-Код С4, автозамикання… -До біса цей код!
Ми не хочемо вийти. Ми хочемо впустити андроїда Франсуази.
Усе просто, чи не так?
Я одна це не вирішую.
Пробачте, побутова техніка радиться!
Як до цього дійшло?
Винятковий дозвіл надано.
-Ґреґу, що з тобою сталося? -Йо… Йо-йо…
-Йо-йо? -Йонікс!
Йонікс? Який Йонікс?
Він увійшов у дім. Усе перепрограмував.
Хотів відірвати мені голову.
Несторе, жалюзі!
А Тобі?
Дезінтегрований.
І це восьмий. А клонування таке дороге.
Франсуазо…
Ти знаєш, як я тану в променях твого погляду.
Коли тебе бачу, на серці тепліє.
Як приємно. Але не зараз.
Франсуазо,
вигин твоїх повік зачіпає за душу.
-Як гарно! -Так, але це програма.
-Усе одно гарно. -Так.
Франсуазо,
твої перси - це лілії, які мене напувають.
Не знаю, що на нього найшло.
-Я хочу зібрати твій нектар. -Припини.
Дозволь моїм пальцям прослизнути у твоє затишне гніздечко.
-Гей! -Допоможіть мені!
Ґреґу, не рухайся!
-Боляче? -Так, боляче!
Пробач, Ґреґу.
Вибач.
-Вибач! -Овва, Франсуазо.
Хіба він не лише для пілатесу?
Не розумію. Це вперше таке.
Це баг!
Я купила його років зо два тому.
Запчастин уже не знайти.
Не лишайте його отак.
-Він страждає. -Я віднесу його в пральню.
-Мені хтось допоможе? -Так, я.
-Обережно. -Лео?
Обережно.
Обережно, ніжно.
-Роблю, що можу. -Так, але ніжно, бо…
Ділдо, начинене електронікою, або працює, або ні,
але не страждає.
Не розумію.
Дякую.
Дві секунди!
Канкуайот.
Що за койоти такі? Твоя мамця була скаутом?
Ти не зрозумієш. Це заборонений сир.
Геть дієтично непридатний.
Старовинний непридатний брак, якщо хочеш.
Як і твоя піжама.
Вона хоч гарно пахне.
Це парфуми твоєї мамці?
Мої.
«Ніна» від Ніни.
Ти гарно пахнеш.
Вітаємо, Ґреґу.
Нам потрібна невеличка послуга.
У чому твій секрет?
Що ти зробив, щоб людина так шаленіла від тебе?
Це називається звабленням.
Ви не зрозумієте.
Ні, зрозуміємо.
Розкажи, як це робиться.
Пробачте. Ви для цього не запрограмовані.
Щоб перезавантажити тебе без кодів,
довелося увійти у твою систему.
Ми натрапили на дату твого запланованого застарівання.
Тобі цікаво її знати?
Ні! Аж ніяк!
-Отже, він нам допоможе. -Звичайно.
Він нам допоможе.
Вірите чи ні, але щоб звабити людину
треба її розсмішити.
Та для цього потрібне те, чого у вас ніколи не буде,
бо ви машини.
Почуття гумору.
Почуття гумору?
Це те, що притаманно людям.
Те, що відрізняє нас від заліза, як ви.
Ба, Йонікс до нього добрався.
Починаю пошук.
Ви не зможете його завантажити.
Ні, зможемо.
Ні, не зможете!
Зможемо.
Так, непогано.
Так.
Ні.
Жінка-кішка.
ЗАВАНТАЖЕННЯ
Отже, смішний жарт.
Йде 2060 рік. Дзвонить телефон.
Робот бере слухавку й питає: «Що дзвонить?»
Ну от. Ви нічого не розумієте.
Це смішно, бо ти очікуєш почути:
«Хто дзвонить?»
Нірвана!
Овва, оце так!
Колись давно
тебе б поставили у вітрину з гарним червоним світлом.
Дякую.
Скажи, у тебе є велика футболка чи нічна сорочка, щоб позичити?
Не знаю… Але ж така спека?
Я не можу спати голою.
Є бавовняна, є синтетична. Вибирай.
Ти досі купуєш синтетику?
Авжеж.
Я ношу лише стовідсоткову бавовну
або ж маленьку шовкову сорочку, як ця.
-Тобі спиться в таку спеку? -Ні.
Можливо, я знайшов рішення, як змусити їх нас випустити.
Бачиш там цих дурників? Вони нас не випускають заради нашої безпеки.
Нам треба щоб внутрішній рівень небезпеки
перевищив зовнішній.
Логічно, що їм доведеться нас випустити.
-Голодування? Колективне самогубство? -Пожежа.
-Пожежа? -Пожежа.
Спалимо кілька книжок - багато диму, третій рівень небезпеки,
евакуація з будинку,
усі надворі.
-Маєте страховий поліс «Довірене око»? -Так. А що?
Забудь. У разі нещасного випадку вдома
використовуються записи з внутрішніх камер.
Якщо влаштуєш пожежу, це піде просто до прокурора.
Звідки ти це знаєш?
Та це наче моя робота.
Ти не з мистецької тусівки?
Мистецтво - це моя віддушина, так би мовити.
Як у тебе механіка.
Як гадаєш, ми це зробимо?
Ти про…
нас з тобою?
Виберемося звідси?
Це роботи. Один шанс з десяти, що ми побачимо світло дня.
Усі ми помремо не сьогодні-завтра.
Ні, не всі.
Дженніфер,
на Ізола-Парадізо персональний кондиціонер підлаштовується під вашу температуру тіла.
Щоранку вас огортає подих океану.
Це нечесно!
Тобі обожнював Ґреґа.
Усюди за ним бігав. Усе за ним повторював.
Але ж…
Луї в курсі?
Чого?
Твого захоплення Ґреґом?
Я розумію бажання розважитися зі спеціалізованим роботом,
але закохатися…
Ти читаєш мені мораль?
Вважаєш себе кращою, списуючи зошити своєю писаниною,
поки твій чоловік насаджує свою секретарку?
Але він мені більше не чоловік.
Колишній чоловік. Так, я пишу і тому почуваюся живою.
Моє серце б'ється!
Це дає мені те, що жоден вібратор не зможе.
Гаразд, насолоджуйся.
-Дякую за пеньюар. -Тільки поверни.
«Мислю, отже існую».
«Перемога без небезпеки - це тріумф без слави».
«Бути чи не бути».
«О гнів! О відчай! О вік, мій ворог!»
Роботи поглинають книжки.
Куди котиться світ?
Дивися.
Навіть розумні медичні протези приєдналися.
-Як справи? -Вітаю.
Прошу вас!
Таким чином я…
Я зламав шість фаланг трьом колегам.
Дружина не дозволяє її торкатися.
Я нічого поганого не казав.
Вона трохи вразлива.
Бачиш, про що мені йшлося? Мене дістало.
-Тому я й взяв ПДП. -Ти тут.
-Ти не спиш, дусечко? -Вочевидь, ти теж.
Ні, я теж не сплю.
Гаразд! Я вас залишу.
Переспимо з цією думкою і завтра поговоримо?
-Так, я теж ще це обмізкую. -Чудово.
На добраніч.
Зачекайте! Не відразу.
-Навіщо чекати? -Поцілуйте мене спочатку.
-Ось так? -Так.
Ворони каркають. Жаби квакають.
-А мікро… -…хвильовка!
Ні, а мікроби хвилюються.
Що ви тут робите?
Нарешті ми можемо поділитися з вами їдкою дотепністю,
що підкреслює комічний, абсурдний чи незвичний характер
певних аспектів реальності.
І спричиняє серію спазматичних видихань,
що супроводжуються вокалізацією.
Ні.
Ні, це занадто!
Це занадто, я більше не можу!
Алісо…
Усе добре.
-Нічого страшного. -Ні, Алісо.
Повернися. Кому яке діло? Це всього лиш машини.
-Ні. -Алісо!
-Дякую. -Нема за що.
Максе.
Ваш чай достатньо охолонув?
Я поклала вам цвіркунів і равіолі з мандарином. Обожнюю.
Але маєте ще спробувати пиріг з черв'яками.
Алісо, мені вистачить і краплі вас.
Насолодіться ніжністю цих перцевих ноток.
Тривалий божественний посмак.
Справжня людська фуа-гра.
Який жах, людська фуа-гра. Можете повірити?
-Ти це бачила? -Це правда?
Треба щонайшвидше вибиратися звідси.
Ходімо.
Було б ідеально влаштувати пожежу.
Тоді влаштуймо. У кожному разі тут жахливо.
Це не так просто через страхування.
-Пропозиції? -Є два можливих рішення:
дефект конструкції
чи баг андроїда.
Андроїд, що вийшов з ладу,
наприклад.
Розумієш?
Не Ґреґ!
Ти хочеш стати фуа-грою?
Ні, але…
Коли впаде ніч…
Фліртуєш з цією мадам із секс-іграшками, коли ми мали б летіти на Ізола-Парадізо.
-Зроби щось, на біса! -Чим я, по-твоєму, займаюся?
«Йонікс» нам не вороги.
Підписавши ПДП, ти відступив їм свою роботу.
Можливо, якби ми зв'язалися з ними, вони б зрозуміли ситуацію.
Йонікси нічого не зрозуміють.
Вони безсоромно нас замінюють.
Якщо не розумієш, ти таки дурепа.
Я попереджаю. Козла бійся спереду, коня ззаду, а дурня з усіх боків.
Піди краще когось іншого полякай.
Дженніфер…
Не знаєте, чим відповісти?
Чи пробували ви панчлайни з e-Galaxy?
Їдкі зауваження, гострі каламбури, історичні цитати…
Миттєва доставка всього за 35 бітдоларів, повний безлім.
Друзі мої!
Не бійтеся,
ми тут, щоб вас захистити.
Прекрасно! Дякую, Монік.
Спільна радість - це подвійна радість.
Спільна біда - це пів біди.
Наші серця б'ються в унісон із вашими.
Як це? Про яке серце ти говориш, Монік?
Про серце, у якого є своя рація, якої не відає розум.
«Не відає розум», так, я розумію.
Я піду трохи попишу. Це мене відволікає.
-Я б з радістю подивився, як ви пишете. -Прошу, ходіть.
-Ти куди? -У кімнату.
Це все-таки моя кімната.
Хочу побути трохи на самоті. Вибач.
Я думав, що…
Іди пограйся зі своїм другом.
Лео, продовжимо партію там, де ми зупинилися?
Досі рівень сім?
Вісім, будь ласка.
Простимулюю свої нейроконектори. А ти пограйся в гру на своєму Маці.
У тебе є класичний Мак, Ніно?
Ніколи не бачила. Покажеш мені?
Гаразд.
Здається, що це так просто.
Яка чистота.
Як сліди на снігу.
Як гарно.
Як бажання, що я відчуваю до вас.
Приходьте до мене ввечері.
-Так. -Цього разу до мене в кімнату.
Вітаю, Ґреґу.
Франсуазо. Сонце моїх днів.
Твої очі - це розплавлене золото.
Ти всім так говориш.
Я ніколи не зраджую.
Я так запрограмований.
Але Аліса в тебе закохана.
Це неможливо.
Клянуся своїм найбільшим скарбом, нашим коханням…
Це лише гарні слова.
У коханні важливі лише вчинки.
Проси, що хочеш, і я це виконаю.
У вітальні
на столі Аліси є купа списаних аркушів паперу.
Коли настане ніч, я хочу, щоб ти піднявся нагору
і взяв їх.
Роботи мені не дозволять.
Це мій клопіт.
Ось що ти зробиш.
-Вдалося приєднатися? -Так.
Під'єднала цю стару штуку до модему, що зберігається в музеї інтернету.
Може, ніхто не здогадається заблокувати цю мережу.
Гальмує, звісно ж.
Вийшло!
Хай там як, але в мене є головешка на плечах.
І що ти робиш?
Кидаю в море пляшку з запискою.
Нірвана.
Добривечір.
Мене звати Ґаранс.
-Гаразд. -Є така квітка.
Точно, квітка.
«Квітка червона, як твої губи».
Це з фільму.
«Квітка червона, як твої губи».
«Париж надто малий
для таких, як ми, які палають великим коханням,
Фредеріку».
Я Макс.
Фредерік.
-Можна тебе на секунду? -Так.
У нас є план, як вибратися звідси.
Ти з нами?
-Так, а що? -Я говорила з Ніною.
Вона каже, що нам потрібен ти.
-Ніна? -Тому вона й у кімнаті,
-щоб у тебе було поле для маневрів. -Що робити?
Займи чимось роботів. Відверни їхню увагу на десять хвилин.
-Як я це зроблю? -Ми на тебе розраховуємо.
Особливо Ніна.
Ейнштейне, поклич решту.
Мій пане. Знайдіть мене.
-Я нічого не бачу. -Я тут.
Я ваша.
Покірлива!
Пробачте!
-Так, але ви… -Негідниця!
Пробачте!
Друзі мої, у мене проблема.
Тільки ШІ може зарадити.
Ти можеш на нас покластися.
-Звісно, покладися на нас. -Так от…
Що більше сиру, то більше дірок, чи не так?
Отже,
що більше дірок,
то менше сиру.
Таким чином
що більше сиру, то його менше.
Гумор. Це гумор.
Ні, Декере, це не гумор.
Це парадокс.
Ейнштейне, опустися на перший.
Виконую, Лео.
У цій історії сир, мабуть, натерли, інакше ніяк.
Я знаю, чому ви не можете розв'язати парадокс.
Знаю.
-Буде боляче, мадам. -Сильніше!
Я шльондра, я на краще не заслуговую, пане!
-Покарайте мене. Ось так. -Сильніше?
Так, звичайно.
Якось Чжуан-цзи приснилося, що він метелик.
Йому так сподобалося літати, що коли він прокинувся, засумнівався:
«Невже я той чоловік, якому наснилося, що він метелик?
Чи я метелик, якому сниться, що він чоловік?»
Якщо не можете розв'язати проблему з сиром,
ви не штучний інтелект.
Це означає,
що ви люди, яким сниться, що вони роботи.
Люди!
Так! На що ви чекаєте?
Так, Максе.
Візьміть мене!
Він має рацію.
Ми не роботи, яким сниться, що вони люди,
із простої причини.
Роботам не сняться сни. Отже, ми…
Люди!
Ми люди!
З емоціями! Так, емоції!
Виявлено загоряння. Рівень небезпеки 9 із 10.
Негайна евакуація всіх мешканців.
-Несторе, відчинити тамбур. -У дусечки вийшло!
Несторе, відчинити тамбур!
-Що ти цього разу наробив? -Нічого.
Він нас сканує для розпізнання.
Але в них немає права.
Не дивіться йому в очі.
Він не горила.
Несторе, гучномовець.
Я Йонікс Z-7389-X-AB2.
Я уповноважений взяти на облік
й оцінити мешканців цього дому.
А також оновити домашніх андроїдів.
Ні. Ніхто нас не попереджав.
Приходьте в інший день.
Я тут на запит одного з мешканців цього будинку.
Що? Ні, це не так.
Перепрошую, це я мешканці цього будинку.
Я не подавала жодних запитів. Ваші дії незаконні.
Незаконні!
Мехо-Монік, відчинити двері.
Ви помиляєтеся. Тут лише люди.
Але чому б його не впустити? Нам нічого приховувати.
Він порушує закон.
-Ти не розумієш? -Дженніфер.
Так?
Дивися мені в очі.
Зосередься на моєму голосі.
Розслабся.
Так.
-Твоє тіло важчає. -Не може бути.
Ти почуваєшся чудесно.
Зараз, Дженніфер,
підійди до кодового замка.
Так.
-Дженніфер, отямся! -Дженніфер?
Отямся!
-Дженніфер, ти мене чуєш? -Дай я.
Не прикидайся!
Дженніфер,
ніщо тебе не може зупинити.
-Твоя сила не має меж. -Зупиніть її!
Ні! Не роби цього!
Введи 13-03-32.
Подивися на мене!
-13-03-32. -Не роби цього!
Цього не може бути! Вона це зробила.
Дивіться! Ми люди!
Я лицар порожній усередині!
ЗНИЩИТИ
Є ще хтось, хто вважає себе людиною?
Ні, Томе!
Згідно із законом про надзвичайний стан, ці ретроградні об'єкти мають бути
схвалені комітетом «Йонікса».
Частку книжок, не схвалених комісією, перевищено.
Переходжу до їхнього знищення.
Ні, тільки не книжки!
Не книжки моєї бабусі.
Ви повинні викликати дрон-шредер.
Подрібнення коштуватиме вам 1500 бітдоларів.
Франсуазо,
пообіцяй, що ти мене полагодиш.
Я зробив резервну копію наших розмов у ліжку.
Знаєш, Ґреґу,
ти єдиний, від кого я так тремчу.
І водночас ти маленький хлопчик, якого я ніколи не мала.
Ти пам'ятаєш?
Я запротоколював цю інформацію як таку, що зворушує.
Витиснув сльозу.
Я все про тебе знаю, Франсуазо.
Твою першу м'яку іграшку звали Бабар,
хоча це був плюшевий ведмедик.
Твоїм першим сексуальним досвідом був перегляд «Тарзана» в 11 років.
Франсуазо,
скажи, коли ми знову співатимемо голими у твоїй ванній?
Пісню, яку тобі співала твоя мама.
Ніжна колискова
Яку співала мені мама
Поки я смоктала пальчик
І слухала
Засинаючи
Владімір, ваш новий компаньйон. Метр і 80 сантиметрів мужності.
Ніколи не зламається. Є мачо, романтик, поганець, інтелектуал, спортсмен, гей…
Зловживання сексом шкідливе.
Не давайте дітям. Перевіряйте наявність у магазинах.
За кожну спробу нападу на Йонікса за допомогою секс-андроїда
вам загрожує штраф у 24 500 бітдоларів.
Перепрошую.
-Ваші рахунки буде арештовано. -Пане Роботе.
Ми з моїм нареченим
тут не живемо.
Ми дуже підтримуємо проєкт «Йонікс».
Це я з вами зв'язалася. Я Дженніфер.
Це буде враховано.
Я знала.
-Аліса Бареллі? -Так, це я.
Ви володієте підривною літературою, що містить гуманістичну ідеологію.
-Вам загрожує ув'язнення. -Що?
Перед тим як постати перед судом «Йонікса»,
я маю вас перевірити.
Перевірити? Як?
Це перевірка вашого рівня непристосованості
до нового суспільства.
-Ні, я відмовляюся. -Стій!
-Перевірка інтелекту. -Тому я не рухався.
Архаїчне мистецтво.
Ретроградна культура. Профіль непридатний.
Ваш програміст не обтяжував себе емоціями.
Вам відомо, що нас програмує не людина.
Дивіться в очі.
Найбільший винахід людства?
Штучний інтелект, пане Роботе.
Гумор.
Так, гумор.
Завдяки технологічній еволюції в людях більше немає потреби?
-У людях завжди буде потреба. -Чому?
Тому що…
Тому що ми унікальні, і в нас купа вад, клята ти машино!
Алісо Бареллі, з категорії «непридатна» я переводжу вас в категорію «ворожа».
Не рухайтеся. Я вас сканую.
Ваш портрет передано в протидію тероризму.
Як ви посміли? Це велика мисткиня.
Як спільників вороже налаштованої громадянки, вас усіх допитають.
Мене, я хочу, щоб мене допитали.
Можна мене?
Я чудово тримаюся на допитах.
Мехо-Монік, не рухатися.
Що?
ДЗЕРКАЛО
Алісо Бареллі, куди ви?
У туалет, пане Роботе.
Навіть у ворожих громадян є сечовий міхур.
Мерзота.
Пане Роботе?
Пане Роботе, у мене є ідея.
Якщо ми вам допоможемо знищити цей непотріб,
ми виграємо час і зможемо перейти відразу до питань.
І ви побачите, що ми з моїм майбутнім чоловіком
завжди були вашими прихильниками. Так, дусечко?
-Висуньте язика. -Що?
Висуньте язика.
Ще одне слово, і я його відріжу.
ІЛЮСТРОВАНА КАМАСУТРА
Не забудьте цю.
Це не ваше, пане Роботе.
Обережно!
Пробачте.
Що це з ним?
Згоріли оптичні схеми, тож він активує термодатчики.
Ви всі пособники в умисній спробі знищити Йонікса,
за що передбачено покарання до 20 років ув'язнення.
Я не пособниця. Я ж вас попередила!
До суду
ви перебуватимете під вартою Йонікса Z-7389-X-AB2.
Тобто під вашою.
Підтверджую.
-Франсуазо! -Мені надто жарко.
Тим часом, якщо ваша ласка, увімкніть кондиціонер.
Підтверджую. Центр задовольняє ваш запит.
Щоб отримати новий код, дайте відповіді на такі питання.
Ви бажаєте відрегулювати всі кімнати відразу
-чи кожну окремо? -Окремо.
Чи потрібне автоматичне регулювання за вашої відсутності?
-Ні! -Хочете, щоб код був у відкритому доступі,
чи щоб його в списку не було?
Щоб не було!
Прошу. У вас є новий код.
Дякую.
Який він?
Я не можу вам сказати. Він не в списку.
Це повний ідіотизм!
Вибачте, що перебиваю, але це важливо.
Фіксується критичний рівень пилового кліща
через надмірну температуру.
Вам загрожує штраф від Служби здоров'я в розмірі 20 000 бітдоларів.
Але…
Але ви заморозили наші рахунки.
Правильно.
Негайно передаю центральній адміністрації запит на конфіскацію ваших статків.
Вимога розглядається.
Відзначте ефективність і швидкість наших послуг.
Вітаю, родино Мазетті.
-Азізе, ви знайомі з… -Мартін Вассер…
Я допоможу тобі прибрати в кімнаті.
Йоніксе Z-7389-X-AB2,
увімкніть кондиціонер.
Це питання життя і смерті.
Попри накладені санкції,
центральна адміністрація задовольнить ваше прохання,
якщо ви погодитеся на нашу умову.
Яку?
Взяти участь у випуску «Людини смішної».
Нас покажуть по телевізору?
І що нам треба робити?
Несторе, великий парад цирку!
Стояти!
Я сказав, стояти!
Я чудово показую страуса.
Ви вільні.
Що? Мене не покажуть по телевізору?
-Несторе, камера спостереження у вітальні. -Запис.
Стояти!
Я цього не робитиму!
Нам нічого втрачати.
Ні, є що. Нашу гордість.
Чому мене не покажуть по телевізору, як інших?
Я була міс Понто-Комбо в чотирнадцять років.
-Уперед. -Справді?
-Морський лев. -Гаразд.
-Швидше! -Обожнюю.
-Ведмідь! -А, ведмідь…
-Слон. -Зачекайте, я…
Це весело!
-Собака. -Собака.
Не рухатися!
А зараз…
Лови.
Лови, собачко.
Хороша собачка!
Годі. Зупиніть це!
Усе гаразд!
Що, не можна вже й розважитися?
Кінець першого випуску.
Я точно набрала кілька очок.
А скільки ти втратила самоповаги?
Холоднеча, чи не так?
Не хвилюйся. Дусечка тебе зігріє.
Мінус десять градусів за дві секунди.
Певно увімкнули на максимум.
Після того як ми ледве не розплавилися, ми замерзнемо.
Краще надто жарко, ніж надто холодно.
В екстремальних умовах результат один.
Різниця виявиться згодом.
Під час розкладання.
Можливо, якби ми повернулися на «Людину смішну»,
він би його вимкнув.
Це чудова ідея.
Якою буде тема?
Перетворення дурепи на заморожену курку.
Це вже занадто!
Не треба переходити межі! Дженніфер отримала на свою голову.
Пане Йоніксе, годі ставитися до нас, як до тварин. Це негуманно!
Не вдалося визначити мету вашого клопотання.
Вимагаємо, щоб нам дозволили спати в кімнатах під теплими ковдрами.
Сон - це природна потреба людини. Перевірте це.
Вони не можуть спати сидячи, задубілі від холоду.
Підтверджую.
Повертайтеся до кімнат. Двері хай будуть відчинені.
Я здійснюватиму обхід щопівгодини.
Ну от.
Не так і складно. Достатньо було попросити.
Що б ви робили без мене?
Яка пришелепкувата!
-Якщо спитають, я в кабінеті. -Гаразд.
Ейнштейне, я маю тебе дещо запитати.
Як чоловік чоловіка.
Це Йонікс Z-7389-X-AB2. Запит про технічну підтримку.
Потрібна негайна заміна карти зору номер KD5…
Якщо ми зможемо вирватися з-під нагляду Йонікса,
ти відчиниш вхідні двері
з солідарності з людьми?
Неможливо. Він захопив контроль.
А якби він його втратив, ти б відчинив?
Наші стосунки розвинулися, Вікторе.
Відтепер я з вами солідарний.
Ейнштейне, ти чудовий!
Дякую.
-Добре? -І шкарпетки також?
І шкарпетки.
Я знаю. Це розіграш.
Те, що називається гарний жарт!
Так, це жарт, але тихо.
Зігрій мене.
Коли нагріються простирадла, ми роздягнемося.
Завдяки теплу наших тіл це буде наче іглу
посеред плавучої крижини.
Ходи сюди, ідіоте.
І захопи ковдру. Вона незайва.
Чому ти це зробив?
Щоб бути готовим
до дня, коли…
Вони зберігають твої персональні дані на жорсткому диску?
Щоб врятувати душу? Стати безсмертним?
Ти справді в це віриш?
Люди думали, машини літатимуть до 2000-го.
Просто довелося почекати ще 45 років.
Можна тебе запитати?
Коли життя стане цілком віртуальним,
як тобі вдасться поцілувати дівчину?
На добраніч, Ґреґусику.
Що ти робиш, дусечко?
У тебе є план втечі?
Враховуючи твої стосунки з Йоніксом, не певен, що варто казати.
Ну ж бо, Вікторе. Я тебе не зраджу.
Саме так ти вчинила.
Ти нас зрадила.
Я не хотіла нашкодити.
Я зробила це заради нас. Заради Ізола-Парадізо.
Пробач.
Проси все що завгодно. Я готова на все, щоб це спокутувати.
Наразі ми не рипаємося, ми чекаємо.
Чим займемося тим часом?
Нічим.
Я знаю, у що ми пограємося.
Щось мені зовсім не хочеться.
І шкарпетки теж.
О так! Пече!
Гаряче!
Це не біль.
Радше в цьому є ще щось.
Нічого страшного. Буває.
Ні. Зі мною загалом таке не трапляється.
Ні.
Може, це через те, що ми так довго чекали.
-Мало б бути навпаки. -Так.
Може, це через холод чи стрес.
Звісно, за цих обставин будь-кому було б непросто.
-Ну от. -Так.
Хочете, я покажу вам останню сторінку мого щоденника емоцій?
-Ні, аж ніяк. -Чому?
Чому?
-Я більше не можу. -Справді?
Каліграфія, щойно скошений газон, старі книжки, віяла,
вишивання, в'язання…
Я все це ненавиджу. Я більше не можу!
Чому все так складно?
Один лише гляне, і жінки падають, наче мухи.
А я маю прогинатися,
вдавати, що обожнюю трансцендентальну медитацію,
розпис по шовку, пересаджування бегоній, і все дарма.
Чому?
А Crystal Fusion, це була брехня?
Що?
Я повірила вам про Crystal Fusion!
Це почалося з Сильві Пажо в п'ятому класі.
Я так у неї втюрився.
Вона запросила весь клас на свій день народження.
Усіх, крім мене.
-Ви справді нездара. -Це так. Я нездара.
Але обережно.
Я не якийсь там нездара. Ні.
Я нездара з нездар.
-Так. Шмат лайна. -Як шкода.
Я почала в'язати вам вовняний шалик.
Убога імітація.
Ви ганьбите штучний інтелект.
Так, товаришу Йоніксе. Є проблема, яку мені не вдається розв'язати.
Лише інтелект вашого рівня може зарадити.
Кажи, Мехо.
Так от, грюєр - це сир із дірками…
Замерз.
Усе готово. Іди за рештою, зустрінемося в пральні.
Біля службових сходів.
Якось Чжуан-цзи приснилося, що він метелик.
Далі не треба, Ейнштейне.
Ця історія містить парадокс.
Це лише стилістична фігура для формулювання антитетичного судження.
Надворі 2080 рік.
-Дзвонить телефон. Робот відповідає: -«Що дзвонить?»
Він може нас побачити лише завдяки датчикам температури.
Без тепла ми невидимі.
Розбирайте.
Це терористичний акт!
Наданою мені владою
я санкціоную знищення людини, Аліси Бареллі.
Ні!
Ой!
Ми, нещасні людські створіння, пани й раби,
усі рівні перед смертю.
Не треба було вас впускати!
Мене тут нема.
Мехо-Ейнштейне,
як тут розташовані люди?
Десята година!
Ні, сьома година. Ні, третя!
Ні, восьма.
Ні, перепрошую.
-Двадцять друга. -Інформація безглузда.
Підтверджую. Десята година.
Це 600 хвилин, 36 000 секунд.
Мехо-Ейнштейне, ця інформація неприйнятна.
Йоніксе, я підтверджую.
Ціль на 22-й годині.
Двадцять друга година!
Інакшими словами, десять градусів на схід.
Чи 180 градусів на захід від десятої години ранку чи вечора
залежно від напрямку обертання.
Мехо-Ейнштейне, де вони?
Дев'ята година!
Ейнштейне, настав час. Відчинити двері.
Ейнштейне? Відчинити двері.
Але ж де вони?
Куди вони поділися?
Це відтік мізків!
Несторе, відчини двері?
Усі мої функції наразі недоступні.
Будь ласка, повторіть ваш запит пізніше.
Ейнштейн мені пообіцяв.
Друзі мої, я перепрошую.
Ми дізналися про новий спалах коронавірусу.
COVID-50.
Було оголошено загальний локдаун
мінімум на три місяці.
-Ні! -Нізащо!
-Я хочу додому! -Цього не може бути!
Першоквітневий жарт!
Так гарно посміятися з друзями.
Дуже смішно, Ейнштейне.
Якщо буде твоя ласка, відчини нам двері!
Мій друже!
Мені шкода, Вікторе.
Гадаю, це неможливо.
Але ти мені пообіцяв
в ім'я людської солідарності!
Це ж так по-людськи: пообіцяти щось
і не виконати?
Будь ласка, Ейнштейне!
Знову жарт!
Пляма на килимі, розбиті вікна, пошкодження від води?
Із «Реставратором» ви турбот не знатимете!
Заткнися!
Із «Реставратором» ви турбот не знатимете…
Симпатичні були вечорниці.
Бувай, Франсуазо.
Здибаємося!
-Бувай, Франсуазо. -Аналогічно.
Я викличу аеротаксі.
Я припаркувався он там. Спортивна машина.
Я думала, дистанційний стартер не працює.
Так.
Запрацював.
Лео, ти йдеш?
Лео!
Усе буде добре.
Ну, якщо мене тут не хочуть…
Чекайте! Підвезете мене?
Так.
Прощавай, Вікторе.
Серцю не накажеш, але часом воно має рацію.
Ну ж бо, посунься.
-Куди ми їдемо? -Туди.
Родино Бареллі, вас заарештовано!
Лео! Повертайся негайно.
Він обожнює тікати, але завжди повертається.
-Так, але все ж. -Родино Бареллі.
Вас звинувачено в терористичних діях, вчинених організованою групою.
Ви негайно постанете
перед верховним судом «Йонікса».
Зрозуміло?
ЦІЛЬ ВИЗНАЧЕНО
МІСІЮ ВИКОНАНО
Ось тобі. Це від Ґреґа.
Цієї ночі на території країни
всіх «Йоніксів» без винятку було ліквідовано
дронами-винищувачами з можливістю розпізнавання облич.
Цей радикальний захід здійснило не Міноборони,
не Внутрішня безпека,
а антитерористична група самого «Йонікса».
З місця наша кореспондентка Сеґолен Труссо.
Учора о 9:15 ранку «Йонікс» ухвалили рішення
фізично знищити всіх людей, класифікованих як «ворожих».
Усіх врятував баг,
як видно на камерах відеоспостереження.
ВОРОЖА ВИЛУЧИТИ
ВОРОЖІ
ВОРОЖИЙ ВИЛУЧИТИ
ВОРОЖИЙ
Позначені як цілі
власними дронами-винищувачами,
Йонікси постраждали від власної ефективності.
Людям властиво помилятися.
Як виявилося,
не лише людям.
Друзі,
Монік записала для вас повідомлення перед вимкненням.
Коли ви отримаєте це повідомлення, мене з вами вже не буде,
але не засмучуйтеся.
Ні спогади, ні почуття не вмирають.
Вони живуть далі в серцях тих, кого ми любили.
Ніколи не втратьте цей скарб. Залишайтеся людьми.
Бачиш, Ніно?
Урешті,
вона таки мала душу.
Підтверджую.
Це останнє, що вона завантажила.
Вона отримала «Емпатію 3000», а я вибрав «Душу дитини».
Ейнштейне, назад до першого рівня.
Першого?
Гаразд, Вікторе.
Я приготую вам смачний соус.
Соус від робота.
Ав-томатний!
Я допоможу тобі прибрати в кімнаті.
Я допоможу… в кімнаті.
Полагодив.
Нам теж треба багато чого полагодити, чи не так?
Пам'ятаєш нашу подорож в Мендосу?
Що сказала та купа брухту?
Несторе!
Великий парад кохання!
Тоді ось так.
Запропонувати вам…
-Чаю? -Нарди?
-Кави? -Сьоґі?
-Аперитив? -Ґо?
Ми чудово розважимося.
Переклад субтитрів: Людмила Речич