Downloaded from YTS.MX
Hvithaien.
Skremmende og fascinerende.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Men er disse rovdyrene noe mer-
-enn det første inntrykket man får?
-To forskere… -Jøss.
… med en banebrytende teori.
-Dette bør gi oss gode data. -Jeg har en hai!
De leder en enestående undersøkelse-
-for å finne ut om disse eksplosive jegerne…
Herregud. Ja.
…kan kamuflere huden-
-noe som gjør dem til det ultimate rovdyret.
Bevæpnet med drøyt 300 gnissende tenner-
-en lengde på opptil seks meter og en vekt på to tonn-
-og i stand til å komme opp i hastigheter på drøyt 32 km/t-
-har hvithaien vært et perfekt rovdyr-
-i 12 millioner år.
I Mossel Bay i Sør-Afrika-
-er det mange hvithaier i området.
På en gitt dag kan vi ha opptil 50 ulike hvithaier-
-som svømmer i bukta.
Jeg heter Ryan Johnson.
Jeg er haibiolog her i Sør-Afrika.
-To haier her. -Jeg heter Gibbs Kuguru.
Jeg er haigenetiker basert i Nederland.
Sammen har de utviklet en teori som kan forandre alt-
-om havets mest beryktede rovdyr.
Jeg og mange forskere har alltid vært oppslukt av farten-
-kraften, størrelsen og styrken til hvithaien.
|Men når man ser på dem, innser man-
-at det kanskje foregår noe subtilt.
Det var da vi kom på tanken:
"Manipulerer haiene fargen sin for å bli kamuflasjehaier"?
Kamuflasje er vanlig blant marine skapninger.
Ulike arter av blekksprut-
-kan skifte farge lynraskt.
Å gå i ett med omgivelsene kan være en fordel-
-for både byttedyr og rovdyr.
Mange andre dyr bruker kamuflasje-
-og sofistikerte teknikker for å gå i ett med omgivelsene.
Men haier er noe helt annet.
Hvithaier har ulike nyanser av grått på ryggen-
-med hvit mage under.
Det hjelper haiene å gå i ett med omgivelsene-
-både ovenfra og nedenfra.
Men evnen til å aktivt kamuflere seg-
-ville være en åpenbaring.
Teorien om at hvithaier kan endre-
-og modulere fargen sin er nyskapende.
Man har forsket på mindre haiarter-
-men aldri på noe så stort som en hvithai.
Aldri hos et rovdyr så velkjent som en hvithai.
Å bevise det blir en enorm utfordring.
For å teste teorien sin-
-leder Ryan og Gibbs en unik etterforskning.
Vi har hørt alle fiskehistoriene-
-om haier som endrer farge spontant.
Men ser man i litteraturen, finner man små spor-
-som kan vise at dette virkelig skjer.
Hvithaier finnes i kalde kystvann over hele verden.
I Sør-Afrika er de godt dokumenterte.
Jeg fikk bildene av min forskervenn Dylan.
Dette er en enorm database over hele Sør-Afrika.
Han har matchet finnebilder i årenes løp.
Samlingen består av tusenvis av haier.
Disse bildene gjør meg nostalgisk.
Du har tatt en del.
Viktige kjennetegn, som arr og unike ryggfinner-
-gjør at forskere kan spore og sammenligne fargen på haier.
Denne er mye lysere enn den andre.
Den er mørk, den er lys.
Men bevisene er mangelfulle.
Ja. Det er samme hai.
Problemet vi hadde med å prøve å se om haiene justerer fargen sin-
-er at databasene før ikke hadde noen referanseramme-
-som kunne fortelle oss om haien var mørkere eller lysere.
Lysforhold, vær og kamerainnstillinger-
-kan endre haiens utseende fullstendig.
Hvis vi skal bevise at fargeendringen-
-faktisk er haien som endrer farge, trenger vi en slags kontroll.
Da kom jeg på fargebrettet.
Brettet med gråskala er nøkkelen til å samle inn visuelle bevis-
-på fargeforandringer gjennom en rekke eksperimenter.
Det er umulig for oss å måle fargen på en vill hai.
Det er det fine med fargebrettet. Med bilder av det-
-og haiene sammen, som jeg overfører til datamaskinen-
-og justerer fargene på, får jeg vite haiens nøyaktige farge.
Eksperimentene burde også gi ledetråder om faktorene-
-som motiverer kamuflasje.
Det finnes studier på arter i fangenskap-
-for å vise at haier kan endre farge og at det styres hormonelt.
Jeg håper å bevise-
-at hvithaier kan endre farge-
-og at det er relatert til visse atferder.
Det er så enkelt, men genialt-
-hvordan dette løser problemet med-
-å synliggjøre fargeendringen.
Jeg er ikke vant til å kalles det.
Jeg tar det. Det er uvanlig.
Neste steg er: Hvordan skal jeg plassere fargen ved siden av haien-
-i ulike situasjoner?
Det krever litt kreativitet.
-Har du det? -Ok. Ja.
-La oss gjøre dette. -Forsiktig, forsiktig.
Hold den stram.
Sånn, ja.
Det blir spennende.
En av de viktigste testene vi skal gjøre, er brytetesten.
Det er som et bakhold. De trenger fart, kraft og list.
Det er her vi kan måle fargen-
-på en hvithai i sin ultimate jaktmodus.
Midt i Mossel Bay ligger Seal Island.
Øya er Sør-Afrikas episenter for hvithaier.
Hver dag svømmer hundrevis av pelsseler for livet…
…gjennom mange hvithaier.
Hvithaiens jaktsuksess på sørafrikansk pelssel-
-er nesten 50 prosent, og det er høyt for et rovdyr.
Disse haiene har spesifikke områder der de vil jakte og patruljere.
Det er vanligvis rett under de naturlige rutene som selene-
-bruker mellom øyene.
Ryan og Gibbs tauer en lokkesel-
-i håp om å få haiene til å bryte havoverflaten.
Det handler om å fange haien når den bryter gjennom-
-ved siden av et fargebrett-
-for å kunne måle fargen på den haien.
Det er en rolig morgen, men Seal Island svikter sjelden.
Der har vi en! Den angriper der borte!
-Den fortsetter. -Å!
-Dette er mye. -Selen har problemer.
Ja. Han bruker båten som beskyttelse.
Haien bommet på første forsøk-
-men selen ble så redd-
-at den søker ly rundt båten.
Selen leder haien til lokkeselen.
Ja!
-Jeg fikk den! -Bra.
Haien og fargebrettet synes tydelig.
Det er første bilde i eksperimentet.
Jeg får gåsehud hver gang.
Man blir emosjonell hver gang man ser den.
Det er mange haier her.
-Du vil være… -Å!
-Sånn, ja! -Sånn, ja.
De forfølger seler…
…hele dagen lang.
Den gjør et forsøk.
Når solen går ned etter en dags datainnsamling-
-håper teamet på et siste bilde.
Treff målet.
Å!
Vi har mistet brettet og lokkeselen.
Pokker!
Det var så mørkt at haien tok feil vei.
Han prøver igjen!
Haier jakter ofte i skumring, men i mørket-
-kan selv en hvithai gjøre feilberegninger.
-Pokker. -Uff da.
Det blir vanskelig å få den til å flyte igjen.
De må bygge om før de begir seg ut på vannet igjen.
Men byggingen av en bevisdatabase er i gang.
Jeg sammenligner den med fargebrettet.
Der oppe. Mørk.
Vitenskapen går ikke fort. Det krever tid og data.
Bra.
Særlig når man prøver å skrive om en hel idé-
-om et vitenskapelig paradigme.
Alle disse er verdifulle.
Men det ligger mer bak studien enn man skulle tro.
Adferden er bare en del av studien.
Cellearbeidet er den andre siden, og den er like viktig.
Ja. Det er en hann. Definitivt en ung en.
Ryan og Gibbs får en sjelden mulighet med arbeidet sitt.
En slik mulighet til å jobbe med en hvithai dukker opp…
-…et par ganger i karrieren. -Første gang for meg.
Når haier tragisk setter seg fast i fiskegarn-
-ser forskere som dr. Matt Dicken til-
-at det ikke er forgjeves.
En av tingene vi gjør, er å ta så mange prøver som mulig.
Det øker vår kunnskap om denne utrolige arten.
Dissekering lar teamet lete etter ledetråder-
-til fargeendringsteorien skjult i haiens mage.
Hvithaiens diett er sesongbestemt-
-og endres når de blir større og kraftigere.
Hva og hvor haier spiser-
-kan fortelle noe om deres behov for kamuflasje.
-Det er ganske seigt. -Jeg vil ha sikre bevis…
..på at hvithaiene spiser på overflaten-
-spiser i midten og på bunnen.
Det er et detektivarbeid man gjør-
-for å identifisere hva dyrene spiser.
-Vet du hva det er? -Nei.
-En piggrokkebrodd. -Hva?
Det kan være beviset dere trenger-
-for at hvithaiene spiser på bunnen.
-Ok. Enestående. -Pokker.
Det lille funnet beviser en viktig ting:
Kamuflasje kan være en stor fordel-
-for de helt ulike jaktstrategiene-
-ved den lyse overflaten og den mørke havbunnen.
Stor suksess med mageinnholdet-
-med bevis fra piggrokken-
-og at haiene har en variert jaktatferd, som vi ønsket.
Og det er mange.
Men bevisene for at fargeendring er vitenskapelig mulig-
-går dypere enn bare huden.
Min forskning er basert på haiens hud-
-og ulike tilpasninger de har-
-som gir huden ulike funksjoner.
Én tilpasning vi tror de har-
-er evnen til å endre farge.
Vi ville designe et eksperiment-
-som viser om det er mulig.
Hemmeligheten bak fargeendringer kan skjules på molekylært nivå-
-med en celle kalt melanocyt.
Melanocyt er vevet som gir pigmenter hos dyr.
Det er som et kretskort under huden-
-som bøyer og trekker seg sammen avhengig av hva dyret trenger.
La oss si at du blir stimulert av solen.
Kretskortet ber huden om å bli mørkere-
-og vice versa, hvis du ikke har fått nok sol-
-da krymper pigmentet.
Det blir blekere.
For å forstå om det finnes melanocytter-
-som kan endre haiens hudfarge-
-har teamet utformet en rekke tester.
Vi skal prøve å ta vevsprøver fra haiens hud-
-og utsette for hormoner-
-for å se om det forårsaker en fargeendringsreaksjon.
Vi håper at når hormonene samhandler med vevet-
-blir de lysere eller mørkere.
Hormonene imiterer de som man tror strømmer gjennom en levende hai-
-under jakt eller hvile.
Vi har noen hypoteser om hva hormonene gjør.
Det første, MSH, er et hormon som stimulerer-
-utvidelsen av melanocytter-
-hos nesten alle artene som har melanin.
Adrenalin har utløst bleking hos noen haier.
Det har også gitt en formørkende reaksjon på visse fisker.
Det siste hormonet er melatonin.
Vi tror dette vil føre til en blekende reaksjon.
Hvis testen fungerer, bør hudfargen endres.
Det føles som sannhetens øyeblikk.
La oss se hvordan haiene reagerer på hormonene.
-Klar? -Ja.
Men prøvene forandrer seg ikke.
Jeg tror ikke huden reagerer.
Den ser mer eller mindre lik ut.
Den døde haihuden ser ikke ut til å fungere.
Det skyldes nok at haiens vev er fysiologisk død.
Alle de små biokjemiske veiene er stengt.
Eksperimentet er nytt.
Det er typisk for vitenskapen at det ikke fungerer tvert.
Ryan og jeg må endre metode.
De fleste haier er grå eller brune.
Noen, som tiger eller sebra-
-har distinkte mønstre som skiller dem.
I False Bay i Sør-Afrika-
-søker Ryan og Gibbs' arter-
-med en tilpasning så utrolig som fargeendringer.
Puffadder Sharks er en føyelig haiart.
Man ser dem ofte mellom to steiner-
-eller kose seg rundt en tare.
De er søte. De er ikke som hvithaier.
Nylig har man oppdaget at arten viser biofluorescens.
Det er altså en selvlysende hai.
Hvorfor en hai utviklet seg til å lyse, er et mysterium.
De er utrolig kamuflerte for revene der de er.
Jeg har alltid lurt på hvorfor-
-et dyr fokusert på kamuflasje senere begynner å lyse?
Ryan designet et spesialkamera med UV-lys-
-for å observere de selvlysende haiene.
Klar, kompis?
For å dokumentere dem-
-må de dykke i den haifylte bukta om natten.
Nattdykking må man venne seg til.
I kveld har vi bare UV-lys-
-som praktisk talt er usynlig for oss.
Resten er svart.
I verdens dype, mørke hav-
-har noen marine arter utviklet seg til å bli selvlysende.
Disse evnene kalles bioluminescens og biofluorescens.
Bioluminescens er en kjemisk prosess der en organisme genererer lys.
Som en lykthai som lyser for å unngå rovdyr-
-eller plankton som lyser ved havoverflaten.
Biofluorescens er en annen-
-og mer mystisk prosess.
Biofluorescens er evnen-
-til å få inn en viss bølgelengde lys og gjengi en annen bølgelengde.
Når du går dypere, forsvinner alt lyset, bortsett fra blått.
Puffadderne ser ut til å ta inn det blå lyset-
-og så sende ut et gult, grønt lys-
-som får dem til å se selvlysende ut.
Vi må finne ut hvordan haiene bruker lys og farge-
-for å tilpasse seg miljøet. Vi er her for å utforske-
-hva dette gjør for dem og deres overlevelse.
Mange koraller, drøyt 180 fiskearter-
-og til og med noen krabber viser neonfarger under UV-lys.
Blåsehaier i California lyser også grønt-
-i lys som hermer etter hvordan de ser hverandre.
Man vet ikke sikkert hvorfor-
-men mange forskere tror at det handler om kommunikasjon-
-samtidig som den er kamuflert fra rovdyr.
Vi tror at haiens øyne utvikler seg-
-til å se det gul-grønne lysspekteret.
En tilpasning.
De kan navigere her om natten-
-uoppdaget fra andre organismer, men kan likevel se hverandre.
Selv når de lyser for hverandre-
-er kamuflasje like viktig for deres overlevelse-
-som det kan være for hvithaien.
Biologi er en sammenlignende kunstform.
Vi forstår mer om én art ved å forstå hvordan andre arter gjør det.
Om de kamuflerer eller kommuniserer-
-ser det ut til at det er knyttet til oppførselen deres.
MOSSEL BAY SØR-AFRIKA
Fargeteorien har to deler.
Én er at individuelle haier kan manipulere fargen sin-
-og at fargen bestemmes av ulike aktiviteter.
Når fargebrettet er fikset-
-drar teamet ut for å lete etter flere hvithaier-
-å dokumentere til databasen sin.
Dette er et hvilested for hvithaier.
Tanken er å prøve å få dette fargebrettet-
-til det jeg tror er en sovende hai.
Hvis fargen styres av hormonnivåene-
-kan en sovende hai ha en helt annen farge-
-sammenlignet med en som jakter.
Mens Ryan styrer en drone, styrer Gibbs en fjernstyrt båt.
Jeg har en hai.
-Gibbs, en hai! -Har du en?
-Jeg har en hai. -Ok.
Vi kaster båten.
-Ok. Slipp. -Ok.
-Skal bli. -Kjør på.
Kjør på. Kjør fort.
-Ser du meg? -Ikke ennå.
Ikke ennå. Lenger frem.
-Jeg ser deg. -Ja.
Jeg ser deg, kompis. Har du det?
Bra.
-Jeg skal bare snu den. -Ja.
-Er du med? -Ja. Jeg senker den.
Bare så jeg kan få fargen. Så vi får fargebrettet.
Det er bra. Der er hun. Hun er over vann nå.
-Enestående. -Ja.
En sovende hai og et fargebrett vises i bildet.
Det kan gi helt andre data enn hvithaien midt i jakten.
Dette er bare en del av et mye større eksperiment.
Som kontrast til bildene av hvile på overflaten og jakt over den-
-må teamet også samle inn fargedata på dypet ved åtseleting.
Fargen skifter fort når man går dypere ned i vannet.
Jeg er interessert i å eksperimentene på dypet-
-for hvordan en hai kan kamuflere seg på overflaten-
-skiller seg fra hvordan den ville gjort det på bunnen.
Ryan skal senkes ned drøyt ni meter i sitt spesialbygde dykkebur.
Nå tar vi ned buret.
Hun er borte nå.
Hun kommer til buret.
Hun svømmer rett mot buret.
Bra.
Hensikten med å lokke haier til båten-
-er å få dem nær fargebrettet.
Enda en hai. Se hvordan hun dykker.
Når man er der nede, vet man ikke om det man har sett, stemmer.
Lyset har blitt dårligere og sikten er så dårlig.
Derfor er det viktig at vi har et fargebrett-
-og kan fange haien og fargebrettet sammen.
Da kan jeg ta det tilbake-
-og finne ut hvilken farge haien har.
Nå dykker hun ned. Haiene gir oss mye data.
Det er et sjeldent innblikk i hvithaiens verden på dypt vann-
-der de leter etter rokker og andre byttedyr.
Alt gikk bra.
Det som slo meg, var kamuflasjen.
Det er kamuflasjen som gjør haiene vellykkede.
Evnen til å gå i ett med omgivelsene.
Miljøet der nede er monokromatisk.
-Man jobber for det. -Ja, klart.
Databasen er nesten ferdig-
-og Ryan og Gibbs kan endelig ta forskningen sin-
-langt unna, til rapporter fra en fjern del av verden-
-og en annen unik tilpasning av haiens hud.
Som en del av vår undersøkelse av haier og farger-
-søker vi en annen haiart-
-som kanskje kan skifte farge som en form for kamuflasje.
Arter som wobbegong og havengel-
-bruker unike hudmønster, utviklet over millioner av år-
-for å kamuflere seg i omgivelsene.
Men haier med skiftende hudmønster er sjeldne.
En studie på Maldivene undersøker om en genetisk tilstand-
-får én art til å vise denne uvanlige tilpasningen.
Vi er i solfylte Maldivene på Baa atoll.
Vi ser etter en sjelden svartfinnet hai.
Tropiske rev er sentrum for liv og tilpasning.
Mens noen dyr prøver å skille seg ut, gjør andre alt for å passe inn.
Kan dette unike tilfellet gi hint om hvordan hvithaiens hud kan endres?
Mitt perspektiv på hva som plasserer hvithaier nær-
-de svartfinnede haiene, er på molekylært nivå.
Rapporten kom ut for et par år siden-
-med bilder av haier-
-som hadde utviklet et merkelig, flekkete mønster.
Det kan skyldes en genetisk tilstand kalt leukisme.
Leukisme ligger i genene-
-og forårsakes av funksjonsfeil i melanocytter.
Når de slutter å fungere som de skal-
-begynner vi å se en ujevn fordeling-
-der haiens melaninpigmenter går tapt.
Gibbs bruker gamle og nye metoder.
Man leter etter fotobevis og eksemplarer av leukistiske haier.
Men er det et uheldig avvik?
Eller kanskje en rask justering?
Den genetiske tilstanden er som en merkelig ulykke.
Den kan ha nøkkelen-
-som kreves for at haiene kamufleres i sitt habitat.
Hvis svartfinnet hai kan kamuflere seg-
-betyr det at haiene har funnet en annen måte-
-å leve med de menneskelige virkningene av klimaendringer på.
Jeg sier det, for Maldivene-
-har opplevd negative virkninger av klimaendringer.
Temperaturen i havoverflaten har vært over 30 grader.
Korallene har falmet.
Når man ser korallrevet, er det mange døde koraller-
-blandet med de levende.
Det gjør at omgivelsene har et tilfeldig mønster.
Jeg tror disse haiene går bedre i ett med omgivelsene-
-enn haier som ikke har utviklet den genetiske tilstanden.
Ifølge rapporten er alle haier som har leukisme unge.
Det får meg til å tro at haiene enten overlever-
-og vokser ut av dette hudmønsteret, eller så er tilstanden dødelig.
Men alt vi trenger er bevis på et halvvoksent dyr-
-med denne egenskapen som tegn på at de kan overleve med den.
Maldivene er et perfekt sted for svartfinnede haier.
Dessverre er de veldig lettskremte.
-Hei, Ryan. Hvordan går det? -Det går bra.
Jeg lurer på hvordan det går i Maldivene.
Har dere klart å fange haiene?
Har du de genetiske prøvene?
Jeg har ikke fått tak i haiene.
Dessverre er det vanskeligere enn jeg trodde.
Men vi klarte å få øye på en leukistisk svartfinnet hai.
Det er da noe.
Smelter de virkelig inn?
Jeg vil si at mønsteret deres-
-matcher korallrevenes tilfeldige mønstre.
Og i motsetning til de mindre-
-viser leukismen seg faktisk i mindre grad.
Det er nesten som om de større vokser fra det.
Jøss. Sebrahaier gjør det når de vokser opp.
Så endrer de farge.
Som sebrahaien, kan disse svartfinnede haiene-
-endre hudmønster når de vokser og blir mindre sårbare.
Bedre kamuflasje-
-virker å være koblet til melanocytter i huden-
-men leukismen skiller seg fra raske hormonforandringer-
-som påvirker huden på hvithaier.
Selv om vi ser avvik i fargen-
-var det ikke dette jeg var ute etter.
Jeg har tenkt på hvithaien-
-og hud- og hormontesten.
Vi fikk ingen reaksjon.
Jeg vil vite mer om det, og om vi har en løsning.
De døde cellene fungerte ikke.
Jeg foreslår at vi drar ut igjen-
-og samler levende vev fra hvithaiene-
-så vi kan endre cellene i sanntid.
Mens teamet forbereder et siste forsøk på å ta levende prøver-
-begynner Ryan å gå gjennom tallene i databasen sin for første gang.
Vi har satt opp fargebrettet ved siden av dykkerbåten-
-der vi kan se en hai på jakt etter mat.
Vi har også tatt med fargebrettet til havets bunn.
Vi har også lett etter sovende haier.
Det mest spennende og utfordrende-
-var å få fargebrettet nær jaktende hvithaier.
I denne oppførselen-
-må haiene maksimere kamuflasjen sin.
Hvis vi kan matche haiene i ulike eksperimenter-
-kan vi se om haiene faktisk endrer farge-
-og hvordan fargen relaterer til de ulike aktivitetene.
Første steg er å identifisere bilder av en hai-
-som er fanget i ulike eksperimenter.
Tanken er at vi skal identifisere haien-
-i ulike bilder og situasjoner.
Nå har jeg én hai.
Haien med en tydelig byll på kjeven-
-som vi har kunnet se på flere steder.
Ryan justerer bildene-
-så fargebrettet matcher i hvert bilde.
Målet er å justere ruten her for å få ekte hvitt.
Vi kan justere ruten her for å få ekte svart.
Når vi har gjort det, vet vi at hvert piksel i ruten er helt riktig.
Når det er kalibrert, kan Ryan analysere haiens farge-
-i ulike stadier av aktivitet og gi hudtonen en numerisk verdi.
Én er veldig mørkt, nesten svart, 100 er veldig hvitt, nesten hvitt.
Vi får ikke alltid med hele haien-
-men vi kan jobbe med visse deler av haiens kropp.
Vi har denne.
Den jagende haien fikk rundt 22 poeng.
Det er en veldig mørk farge sammenlignet med her.
Det er samme hai, og den får 54, 53 poeng.
Det er åpenbart lyse og mørke farger.
Kan vi trekke store slutninger av dette?
Nei, men det har bevist at denne haien-
-har evnen til å endre farge.
Med tiden kan vi bygge opp en database-
-og finne ut hvordan individuelle haier kan endre farge-
-og om fargen de tar på et gitt tidspunkt-
-relaterer til hva slags aktiviteter de gjør.
Et tilfredsstillende resultat etter månedsvis med arbeid.
Men neste steg i etterforskningen-
-blir avgjørende for å bevise at hvithaier er kamuflasjehaier.
Vi bytter til molekylært nivå.
Vi skal ta levende prøver fra hvithaiene.
Vi tar dem med til laben og analyserer dem under mikroskop-
-for å kunne svare, én gang for alle-
-om disse hvithaiene kan endre farge.
Gibbs og Ryan har en plan for en siste molekylær test.
Adferden er bare en del av studien.
Cellearbeidet er den andre siden, og den er like viktig.
Denne gangen trenger de en hudprøve fra en levende hvithai.
Vi samler inn ferske vevsprøver-
-for huden lever da, og derfor, teoretisk sett-
-bør det respondere på hormonbehandlingen vi gir det.
Vi tar ekstra forholdsregler for å se at det fungerer.
Vi tar med laben ut i felten.
Jeg har sondene mine som jeg skal feste på bedøvelsespistolen.
Jeg har tre løsninger som gir livgivende væske.
Vevet holder seg i live til vi kommer til laben.
Hvis vi får levende vev til laben, påfører hormonene-
-og ser under mikroskopet at pigmentet spres ut og samles-
-så begynner det å ligne noe. Hvis det dør, er alt bortkastet.
Et vellykket eksperiment kan gi avgjørende bevis-
-for fargeendringsteorien.
Men først trenger de en prøve.
Å være i buret på haiens nivå-
-er nok det beste stedet å ta en prøve fra den.
For å være ærlig, er jeg nervøs.
Det er litt farlig å håndtere disse dyrene.
Jeg skal prøve å få ned agnet forbi deg.
Jeg prøver å få haien til å følge-
-og komme så nær deg som mulig. Da må du satse.
-Vi klarer dette. -Vi klarer dette.
Jeg tror det er agn. Det er borte. Det er borte.
Kom igjen, Gibbsy. Haiene jobber!
Feilmarginen er liten.
Jeg skal ta prøver på rett sted for å få riktig vev-
-og ikke skade haiene.
Her kommer den.
-De er raske. Pokker! -Ja.
Bra.
Han spiddet den.
Bra. Det var en god plassering.
Bra jobbet, Gibbs! Det er perfekt.
-Hvordan så det ut? -Det fungerte perfekt.
Bra jobbet. La meg bearbeide dette.
Det er det vi ser etter. Skinnet.
Med første test på dekk-
-har de bare en time på seg til å ta de andre prøvene.
Vevet må holdes i live-
-så vi rekker laben.
Se.
Her kommer haien igjen.
-Og gråere i fargen. Så du det? -Ja. Jeg så det.
Jeg tok den!
To er ferdige.
Perfekt skudd. Gutten min kan det. Gibbs skyter bra.
Vevet er tykkest der.
Man unngår vitale organer-
-om man treffer nederst på ryggfinnen.
En perfekt liten hudflik. Ja.
Jeg vet at han har vært stresset-
-over å treffe riktig, så å se den treffe…
-Rett på. -Det er perfekt.
Det gjør meg glad på hans vegne.
Bare sånn uten videre?
-Det er en ny hai. -Ja.
Han var så sjenert. Plutselig er han en torpedo.
Det viser hva de kan når de vil.
-Der er han igjen. -Ta den vi har.
Vi må se på denne siden.
Han traff en lav en.
Et problem er om vi tar prøver av samme hai to ganger.
Nei, nei.
Ryggfinnen er særegen. Han er med.
-Jeg tok den. -Ryggfinnen er skadet.
Kom igjen, Gibbs. Skyt.
Kanskje vi har fått en tredje vellykket prøve.
Så lenge Gibbs vet om denne.
Her kommer han.
-Kanskje vi skal avslutte. -Snur.
Jeg henter ham med en gang.
-Å. -Herregud.
Kom igjen, Gibbs! Du klarer dette.
Ryan og Gibbs har dårlig tid.
Han er nok rystet etter haiangrepet.
Gibbs hadde to perfekte skudd, men skyter ikke.
Haiens hud begynner å dø så fort man tar prøven.
De må ta den siste hudfliken-
-om de skal komme seg til Cape Town med levende vev.
Rett foran ham.
-Ja, han tok den. -Han klarte det. Det er perfekt.
-Bra. -Ja. Den var ganske bra.
Dette bør gi oss gode data.
Det var din skyld. Bra jobbet!
-Gå og skift. Vi tar ankeret. -Ok. Kom igjen.
Vi har fire-fem timer på å komme oss til Cape Town.
Kom igjen. Kom igjen!
Ryan og Gibbs tar med prøvene til en lab i Cape Town.
De er hos en ekspert i cellebiologi-
-og bildespesialist dr. Dirk Lang.
Dere må ha hatt en travel dag.
Vi innså at vi hadde to timer på oss til å samle-
-og jeg ville ha minst tre prøver.
Hvis vi kan bevise at hvithaiens hud-
-kontrolleres av hormoner-
-er halve oppdraget besvart der og da.
Mens Gibbs forbereder hormonelle løsninger-
-forbereder Dirk prøvene så de er i live under testene.
-Hei, folkens. -Hva skjer, Gibbs?
Jeg kjørte rett fra havet til laben.
Det er ikke riktig.
Haiens reaksjon på hormonprøvene-
-dokumenteres med et konfokalmikroskop.
Hvis vi kan se mikroskopisk på den-
-at pigmentcellene agerer og sprer seg-
-er det ingen tvil om at haiene endrer farge.
Mikroskopet lar dem se melanocytter i huden-
-og avgjøre om de reagerer på hormonell stimulering.
Vi skal se en tidsintervall som kan vise oss-
-hvordan mekanismen fungerer.
Den første testen er med melanocytstimulerende hormon.
Hvis teorien deres stemmer-
-burde det forårsake en spredning av melanocytter-
-og et mørkere pigment.
Det andre hormonet er adrenalin-
-som de tror er til stede ved jaktatferd.
Det tredje er melatonin, et hormon forbundet med hvile.
Det kan fungere som en avslappet hai.
Det er hormoner som haiene-
-ville produsere selv i ulike miljøer.
Vi skyller huden med det for å gjenskape responsen.
De fleste synes at det beste er å jobbe i felten-
-men spenningen i laben er på et helt annet nivå.
Når bildene kommer inn-
-er det tydelig at hormonene påvirker hudprøvene.
I prøven som ble behandlet med melanocytstimulerende hormon-
-har melanocytter spredd seg og huden ser mørkere ut.
Denne prøven er fra en levende hvithai.
For fem timer siden.
Det er fantastisk.
I motsetning til det de forutså, viser haihuden med adrenalin-
-at melanocytter trekker seg sammen og virker lysere.
Den ser blekere ut.
Så har vi melatonin.
Vi ser en blanding av lyst og mørkt.
-Vi skaper historie. -Vi ser endringene.
Du ser for deg dette øyeblikket i hodet ditt.
"Jøss, disse cellene reagerer på hormonene."
Det er helt utrolig. Det er fantastisk.
Hvithaiens fargeendringer.
Dette er spennende.
Resultatene er foreløpige-
-og det kreves mer forskning for å forstå sammenhengen mellom hormoner-
-og atferd, men reaksjonen til disse mikroskopiske melanocyttene-
-forteller en stor historie.
Det betyr at hvithaier kan kontrollere fargen sin.
Og at fargen de velger å ta-
-kontrolleres av hormonene som slippes ut i blodet.
Tenk at jeg blir rørt av noe i en lab.
Jeg blir opprømt av haier som bryter havoverflaten.
Å komme til cellenivå-
-og se dette utrolige skje-
-og vite at det betyr noe for vitenskapen, er spesielt.
Det er en utrolig oppdagelse som kan forandre det vi vet om hvithaien.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Jeg er målløs, for det er superkult.
Jeg får nok ikke et slikt øyeblikk i min vitenskapelige karriere på lenge.
Fotografiske og cellulære bevis-
-som tyder på at arten kan endre farge.
Dette er bare begynnelsen-
-for å forstå hvithaien som en kamuflasjehai.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad