Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫נאשוויל, טנסי, אתם מוכנים?‬
‫אודיטוריום ריימן, אתם מוכנים?‬
‫קבלו בבקשה‬
‫את צ'לסי הנדלר!‬
‫- צ'לסי הנדלר -‬
‫- מהפכה -‬
‫מה קורה, נאשוויל?‬
‫כן, איזו קבלת פנים חמה.‬
‫אלוהים, חבר'ה, עשינו זאת. אנחנו שורדים!‬
‫שרדנו מגפה עולמית,‬
‫ועכשיו אנחנו נעמיד פנים שזה כבר לא קורה.‬
‫ואני סבבה עם זה!‬
‫איזו תקופה מרגשת להיות בחיים.‬
‫נכון? כלומר, אני לא רוצה להשוויץ, חבר'ה,‬
‫אבל אחרי השנתיים וחצי, שלוש השנים האחרונות‬
‫שבהן ראיתי את כולם תקועים בבתים שלהם‬
‫עם בני הזוג שלהם,‬
‫ועם תינוקות,‬
‫מעולם לא הייתי יותר בטוחה‬ ‫ביכולת קבלת ההחלטות שלי בחיים.‬
‫בכך שנשארתי נטולת ילדים ולבד!‬
‫כל הסיבה שבגללה מעולם לא הבאתי ילד‬
‫הייתה שאם במקרה…‬
‫אני אחיה בזמן מגפה עולמית‬ ‫ואצטרך ללמד אותו בבית.‬
‫שיזדיין הרעש הזה.‬
‫יש אנשים שלעולם לא יתאוששו ממה שקרה.‬
‫והם נקראים הורים.‬
‫תארו לעצמכם להפוך להורים,‬
‫כבר עשיתם טעות ענקית בחישוב,‬
‫וההפוגה היחידה שאתם מקבלים‬
‫היא כשאתם שולחים את הילד לבית הספר‬ ‫כדי לקבל "חינוך",‬
‫וזה נגנב מכם בגלל מגפה?‬
‫הסיבה האמיתית שלא הבאתי ילד‬ ‫היא שאני לא רוצה להיות אחראית‬
‫על מתן מידע מוטעה לאנשים שגדלים.‬
‫נכון? אני עדיין מבולבלת‬ ‫בנוגע להמון חרא שקורה.‬
‫ובגיל מסוים, מביך מדי לשאול שאלות.‬
‫רק לאחרונה גיליתי…‬
‫וכשאני אומרת לאחרונה,‬ ‫אני מתכוונת ללפני שבע שנים, כשמלאו לי 40.‬
‫רק לאחרונה גיליתי שהשמש והירח‬
‫הם לא אותו הדבר.‬
‫הייתי המומה.‬
‫הייתי באפריקה בספארי‬ ‫עם אחותי הגדולה, סימון,‬
‫ורכבנו על פיל,‬
‫וגבר אפריקני רכב על הפיל בשבילנו,‬
‫כי זה מה שכלבות לבנות עשירות עושות.‬
‫וטופפנו לנו,‬
‫או איך שלא קוראים לזה כשפיל צועד.‬
‫ואחותי, סימון, סטרה לי על הכתף,‬
‫ואמרה, "צ'לס, תסתכלי למעלה לשמיים.‬
‫"לא לעתים קרובות רואים את השמש…‬
‫"ואת הירח‬
‫"בו זמנית."‬
‫ואני הייתי…‬
‫הייתי כמו סקובי-דו.‬
‫"איפה זה?"‬
‫אמרתי, "הם לא תמיד ביחד?"‬
‫והמבט על פניה של אחותי,‬
‫מיד אמרתי, "תשכחי מזה".‬
‫היא אמרה, "מה אמרת?"‬ ‫אמרתי, "לא אמרתי כלום".‬
‫היא אמרה, "שמעתי מה אמרת.‬
‫"ואני צריכה שתסבירי לי‬
‫"מה את חושבת שקורה בין השמש לבין הירח."‬
‫אמרתי, "תשמעי, בכנות,‬ ‫אף פעם לא חשבתי על זה.‬
‫"זה לא משהו שמטריד אותי.‬
‫"זה עובד בסדר בלי שאני אתערב.‬
‫"למה שאני אתערב בכלל, נרקיסיסטית שכמותך?‬
‫"אבל אם את חייבת לדעת,‬
‫"פשוט הנחתי‬
‫"שכשהשמש שוקעת,‬
‫"היא עולה בחזרה בתור הירח.‬
‫"זה לא מה שקורה?"‬
‫האיש שרכב על הפיל, שלא דיבר אנגלית, עשה…‬
‫הוא חשב, "עוד אמריקאית מטומטמת".‬
‫אחותי אמרה, "איך ייתכן שאת בת 40‬
‫"ואת מתפרנסת ממה שאת מתפרנסת‬ ‫ואת לא יודעת אסטרונומיה בסיסית?"‬
‫אמרתי, "אולי תרדי ממני?‬
‫"אנחנו בחצי הכדור הדרומי עכשיו.‬
‫"אני אפילו לא יודעת על איזה ירח את מדברת."‬
‫היא אמרה, "לא, תקשיבי לי את.‬
‫"יש ירח אחד.‬
‫"בכל מערכת השמש יש ירח מזוין אחד.‬
‫"ואז יש שמש. יש גם רק שמש אחת.‬
‫"ואז יש מטומטמת אחת מזוינת.‬ ‫איזה מהם זו את?"‬
‫אמרתי, "השמש?"‬
‫לפני המגפה הזאת,‬ ‫מעולם לא הייתי שבועיים לבד עם עצמי.‬
‫מעולם לא היה לי מושג‬ ‫כמה אני נהנית מהחברה של עצמי.‬
‫הייתי כייפית.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫היינו קמות, אני במצב רוח טוב.‬ ‫היא במצב רוח טוב.‬
‫הייתי אומרת, "רוצה לחגוג?"‬ ‫עניתי, "לא יודעת, אני רוצה? כן, קדימה!"‬
‫שום דבר לא מהווה תזכורת יותר טובה‬ ‫לא להביא ילדים לעולם‬
‫מאשר לשים שעון מעורר לעשר בבוקר ביום שני.‬
‫כדי להזכיר לעצמך לעשות פטריות.‬
‫עשיתם פעם פטריות,‬ ‫צעדתם החוצה לחצר האחורית שלכם,‬
‫ודיברתם עם מה שחשבתם שהיה עץ במשך שעתיים‬
‫עד שהבנתם שדיברתם עם הגנן שלכם?‬
‫עשיתם פעם פטריות עם הגנן שלכם?‬
‫אתם יודעים למי יש זמן לזה?‬ ‫לאנשים שעושים החלטות נבונות.‬
‫אני יודע שאנשים נשואים‬
‫עברו שבעת מדורי גיהינום בזמן הקורונה.‬
‫ורווקים עברו גיהינום מסוג אחר,‬
‫כי חשבנו, "מתי נוכל להתחיל משהו שוב?"‬
‫הטבילה הראשונה בזמן הקורונה,‬ ‫זה לא היה בטוח,‬
‫אבל אמרתי, "אני חייבת לחזור לעניינים".‬
‫הלכתי לגינקולוגית שלי,‬
‫אמרתי, "רק תגידי לי מה יהיה בטוח.‬
‫"לקבל רק מאחורה? מה מומלץ?"‬
‫היא אמרה, "אני יודעת שאת חושבת‬ ‫שאת בשנות ה-40 ולא יכולה להיכנס להיריון,‬
‫"אבל אני כאן כדי להגיד לך‬ ‫שיש לך ביציות של בת 25."‬
‫רציתי לדקור אותה במזלג כשהיא אמרה את זה.‬
‫אמרתי לה שהיא יכולה לקחת את הביציות‬ ‫ולעשות מהן פריטטה מבחינתי.‬
‫אני מנסה לסגור עניינים באזור הזה,‬ ‫לא להתחיל את החגיגה.‬
‫אני לא בעניין של הריונות מבוגרים.‬
‫דוחה.‬
‫פעם עשיתי פאנל בגופ‬ ‫עם גווינת' פאלטרו בניו יורק‬
‫וכולנו היינו על הבמה‬ ‫על כיסאות כאלה ומיקרופונים.‬
‫היינו דרו ברימור, גווינת' פאלטרו,‬ ‫לורה ליני מ"אוזרק" ואני.‬
‫ואנחנו יושבות שם,‬ ‫אתם יודעים, מדברות על סבון.‬
‫והשיחה עברה בהדרגה להורות, אז נרדמתי.‬
‫ידעתי שאין לי מה לתרום בנושא הזה.‬
‫מבינים אותי?‬ ‫אני לא שחצנית וחושבת "אני אביע דעה".‬
‫ואז שמעתי את לורה ליני‬
‫מדברת על זה שכל מה שהיא רצתה כל חייה‬ ‫היה להיות אמא.‬
‫זה היה היעוד שלה.‬
‫ושהיא התקשתה מאוד להיכנס להיריון,‬
‫אז היא עשתה כמה סיבובים‬ ‫של הפריה חוץ גופית.‬
‫ואז, מתוך כבוד, פקחתי את עיניי.‬
‫ואז היא אמרה את המשפט,‬
‫"ואז במעשה אלוהי,‬
‫"הצלחתי ללדת לידה נרתיקית בגיל 50,"‬ ‫ואני עשיתי…‬
‫ותפסתי את הפיקאצ'ו שלי.‬
‫הווגינה שלי נסגרה מעצמה באותו היום.‬
‫חשבתי שאידבק בתינוק שלה‬ ‫רק בכך שאדבר איתה על זה.‬
‫"עופי ממני, לורה ליני.‬
‫"עופי ממני עם התינוק שלך בגיל 50."‬
‫אני לא נגד זה שאנשים יעשו ילדים.‬
‫אם אתם להוטים להביא תינוק,‬ ‫אני מבינה. אני רוצה לתמוך בכם.‬
‫אבל כשאתם על הגדר ואתם מביאים תינוק לעולם‬
‫כשאתם בשנות ה-40 לחייכם,‬ ‫כמו הרבה מהחברות שלי,‬
‫שנכנסו להיריון בטעות, והן כזה…‬
‫"אני מניחה שאני אוליד תינוק."‬
‫כאילו, "היי, כלבה,‬ ‫תעשי הפלה כל עוד את יכולה, בסדר?"‬
‫אתם לא עושים לאף תינוק שום טובות‬
‫בכך שאתם לא בטוחים שאתם רוצים להיות הורים.‬
‫או בכך שאתם אחי.‬
‫הייתי עם אח שלי לפני כמה ימים,‬ ‫ושאלתי, "למה אתה בכלל הורה?"‬
‫אמרתי, "אתה לא כל כך טוב בזה".‬
‫הוא אמר, "צ'לסי, חשבתי על המורשת שלי".‬
‫אמרתי, "עם מי אתה מדבר?‬ ‫יש מישהו מאחוריי? על מה אתה…"‬
‫"חשבת על ה… מי לעזאזל אתה בכלל‬ ‫שאתה צריך לחשוב על המורש…‬
‫"מי אתה חושב שאתה?‬
‫"שאנשים מחכים לראות‬ ‫מה תשאיר אחריך בכדור הארץ?"‬
‫"המורשת שלך היא שאתה האח המזדיין שלי."‬
‫כל כך מביך כשגברים אומרים דברים כאלה.‬
‫נכון? לפעמים,‬ ‫צריך להעמיד פנים שאת לא שומעת. זה כזה…‬
‫אני אומרת שאני לא רוצה להיות אמא,‬ ‫אבל לא אכפת לי להיות אבא גרוש.‬
‫אני אהיה קטלנית בתפקיד הזה.‬ ‫באה לתת עבודה ב-50 אחוז כזה.‬
‫כן. להופיע ביום שישי אחה"צ‬ ‫עם פרפוצ'ינו חד קרן,‬
‫ולחזור לצ'יזקייק פקטורי,‬
‫ואז לחזור לסטארבאקס,‬ ‫ואז להחזיר אותם הביתה ולהתחפף ביום שני‬
‫לפני שהמצב ממש מתחרבן.‬
‫אני אהיה קטלנית בזה.‬
‫או אב חורג.‬
‫זה עוד תפקיד קטלני.‬
‫אף אחד לא מצפה מכם לשום דבר.‬
‫אבל חשוב לדעת שאין לך את המיומנויות‬ ‫לגדל תינוק, נכון?‬
‫במקום לבייש אנשים, צריך להגיד, "יופי".‬
‫"יופי לכם שאתם יודעים‬ ‫שלא כדאי שתביאו ילד."‬
‫מגיע לנו קיזוז פחמן‬ ‫על זה שלא תרמנו לפיצוץ אוכלוסין.‬
‫אני יודעת שאין לי את הכישורים לגדל תינוק.‬
‫הצלתי תשעה כלבים בחיי.‬
‫תודה.‬
‫החזרתי ארבעה.‬
‫כי יש לי טיפוס.‬
‫ואני אימפולסיבית,‬ ‫ואני לא חושבת על דברים עד הסוף.‬
‫וכמו כל חובבי החיות כאן הערב,‬
‫כשיש לך טיפוס, את דובקת בטיפוס הזה,‬ ‫והטיפוס שלי איטי,‬
‫ובעל משקל עודף.‬
‫זה מה שאני מחפשת בבעל חיים.‬
‫אני לא רוצה לצאת לטיולים ארוכים‬ ‫עם החיה שלי, או למסעות בטבע,‬
‫או אפילו לשחק עם כדור, למען האמת.‬
‫אני רוצה לחזור הביתה‬ ‫בסוף יום ארוך ולהתכרבל.‬
‫אני רוצה להיכנס למיטה עם מלך האריות,‬
‫ושהוא יהיה עליי עם הפרצוף הגדול והשמן שלו‬
‫והצוואר הגדול והבשרני שלו‬ ‫מתנדנד קדימה ואחורה,‬
‫כשאני כורכת את זרועותיי סביבו.‬
‫ואז כשנהיה חם מדי, אני יכולה להגיד,‬ ‫"עוף ממני".‬
‫זה מה שאני מחפשת בשותף.‬
‫ונסעתי לאנגליה והלכתי למופע כלבים.‬
‫צילמנו משהו, כמובן,‬
‫כי בחיים לא הייתי הולכת למופע כלבים.‬
‫וראיתי כלב הרים ברנזי.‬
‫אף פעם לא ראיתי כלב כזה.‬
‫אמרתי, "אלוהים. זה משהו‬ ‫שהייתי מדמיינת בחלום הכי טוב שלי".‬
‫הם מושלמים.‬ ‫הם שחורים וחומים ולבנים.‬
‫והם עצלנים.‬
‫הם לא רוצים לעשות כלום. חשבתי…‬
‫אפשר לראות בעיניים שלהם‬ ‫שאין להם שום תושיה.‬
‫אמרתי, "אני רוצה את הכלב הזה".‬
‫חזרתי הביתה, סיפרתי לעוזר שלי, טאנר.‬
‫אמרתי, "אתה צריך להשיג לי כלב הרים ברנזי".‬
‫אבל כשאת מפורסמת, את לא יכולה לקנות כלב.‬
‫את צריכה להציל את כל החיות שלך.‬
‫אחרת, PETA ישרפו לך את הבית.‬
‫אז אמרתי לעוזר שלי, טאנר,‬ ‫"אתה צריך למצוא לי כלב הרים ברנזי משומש".‬
‫וכעבור שבועיים, כלב הרים ברנזי בן שבועיים‬ ‫במשקל שלושה ק"ג‬
‫נכנס לחיי.‬
‫ולא האמנתי. קראתי לו גארי באותו הרגע.‬
‫אבל לא חשבתי על זה עד הסוף,‬ ‫כי גורים הם אנרגטיים.‬
‫הם רוצים לשחק. זה כל מה שהם רוצים לעשות.‬ ‫והשיניים שלהם חדות.‬
‫והם קופצים על הכול. והם מעצבנים.‬
‫כששני הכלבים האחרים שלי פגשו את גארי,‬ ‫תוך שעתיים הם עלו למעלה‬
‫לקומה השנייה ולא ירדו במשך שבועיים.‬
‫אחד מהם סימס לי ואמר,‬ ‫"תודיעי לנו כשגארי הולך".‬
‫בתוך 48 שעות, גארי אכל שתיים מהספות שלי.‬
‫לא רק את הכריות. את כל הספה.‬
‫אמרתי, "אלוהים, מה…"‬
‫היינו צריכים להסיר את כל הרהיטים למטה.‬
‫בעיקרון גרתי במחסן ריק,‬
‫חבשתי מנורה של כורים ורפידות ברכיים,‬
‫וחיכיתי לעימות הבא.‬
‫ביום הרביעי מצאתי ינשוף מת‬
‫בחצר האחורית שלי.‬
‫אפילו לא ידעתי שינשופים הם אמיתיים.‬
‫חשבתי שהם מ"משחקי הכס".‬
‫ואז גארי, בכל פעם שהוא ישן, הוא היה גדל.‬
‫הוא נמנם וכשהוא התעורר, ואמרתי,‬ ‫"הוא יותר גדול?"‬
‫ואז התחלתי לחשוד, אז קניתי משקל.‬ ‫משקל לכלבים.‬
‫ולילה אחד, לפני שהוא הלך לישון,‬ ‫שקלתי אותו, והוא שקל 8.5 ק"ג.‬
‫ובבוקר, הוא שקל 10 ק"ג.‬
‫אמרתי, "הכלב הזה יבלע מישהו".‬
‫לקחתי אותו מיד לווטרינרית.‬ ‫"אני לא יודעת מה קורה עם הכלב הזה.‬
‫"בדרך כלל הייתי זורמת עם זה,‬ ‫אבל זה קורה יותר מדי מהר‬
‫"ואני מפחדת."‬
‫והיא אמרה באגביות רבה,‬
‫"אה, זה כלב הרים ברנזי.‬
‫"צריך לעסות את הבלוטות האנאליות שלהם."‬
‫אמרתי, "טוב, אז נצטרך להרדים אותו".‬
‫"אז יש לך מנהל מעלייך או…"‬
‫"אני עושה את זה דרך פייפאל? מה ה…"‬
‫כמה שבועות אחרי זה,‬ ‫היה לי תור לרופא בבוורלי הילס.‬
‫לשם צריך ללכת כשגרים בלוס אנג'לס.‬ ‫כל הרופאים נמצאים באותו הרחוב.‬
‫שמתי את כל שלושת הכלבים במושב האחורי שלי.‬
‫נכנסתי למגרש חניה בבוורלי הילס.‬
‫חניתי בקומה ארבע.‬
‫גארי שקל 22 ק"ג באותו הבוקר.‬
‫אז הוצאתי מחשבון וחישבתי‬ ‫כמה אני צריכה להשאיר את החלון פתוח.‬
‫זה היה שישה וחצי ס"מ.‬
‫פתחתי את החלון שישה וחצי ס"מ, כי אני אמא.‬
‫הלכתי לתור הרופא שלי.‬ ‫45 דקות. אפילו לא שעה.‬
‫אני חוזרת וגארי נעלם.‬
‫וראיתי לפי איך‬ ‫ששני הכלבים האחרים שלי התנהגו,‬
‫שאחד מהם פתח את הדלת…‬
‫ונתן לגארי לצאת.‬
‫אז הסתכלתי ימינה, והסתכלתי שמאלה,‬
‫לא ראיתי את גארי,‬ ‫וחשבתי, "תודה לאל שזה נגמר".‬
‫ואז נסעתי בזריזות במורד ארבע הקומות‬ ‫כדי להתחפף משם.‬
‫ואני מגיעה לתחתית, בסיס האם,‬
‫ומתקדמת למחיצת הזכוכית‬ ‫שבתוכה פקח החניון גר…‬
‫וכשאני מתקרבת, אני רואה את פקח החניון‬ ‫בתוך תא הזכוכית הקטן,‬
‫עומד לנגד הקיר.‬
‫וגארי פשוט קופץ עליו, ככה.‬
‫והמשכתי לנהוג.‬
‫חשבתי, "זה אבא שלך עכשיו.‬ ‫לך תזדיין, גארי. לך תזדיין".‬
‫ונסעתי עד הבית.‬
‫וחזרתי הביתה, והעוזר שלי, טאנר,‬ ‫יוצא בריצה מהבית ואומר,‬
‫"מצאו את גארי! הוא בחניון בבוורלי הילס."‬
‫אמרתי, "איפה התינוק שלי?!"‬
‫וכל הדרך הביתה, חשבתי, "את זונה".‬
‫"את זונה קטנה ומלוכלכת."‬
‫חשבתי, "את מסוגלת ליותר".‬
‫"את יכולה להיות יותר אמהית.‬ ‫את חייבת לנסות."‬
‫אז התחייבתי. אמרתי, "אני אנסה".‬
‫הלכתי ואספתי אותו ועשיתי קצת מגע עור בעור.‬
‫ואז לקחתי אותו לגינת כלבים,‬ ‫ונכנסנו לגינת הכלבים,‬
‫ואישה אחת בשם תרזה מגיעה בריצה ועושה…‬
‫"זה כלב הרים ברנזי?"‬
‫"כן, קוראים לו גארי."‬
‫היא אמרה, "אני מתה על כלבי הרים ברנזים".‬
‫אמרתי, "חשבתי שגם אני".‬
‫היא אמרה, "תמיד רציתי כזה,‬ ‫אבל אף פעם אין אותם בצער בעלי חיים".‬
‫אמרתי, "את עומדת להציל אחד ברגע זה".‬
‫אמרתי, "בבקשה קחי את גארי".‬
‫"אני אשלם על הביגוד והחינוך שלו.‬ ‫רק קחי אותו, לעזאזל!"‬
‫גארי גר עם תרזה עכשיו.‬
‫מצאתי לו את ביתו הנצחי.‬ ‫ככה אני רואה את הסיפור הזה.‬
‫ואני חכמה מספיק כדי לדעת‬ ‫שאי אפשר לעשות את זה עם תינוק אמיתי.‬
‫במיוחד אם את מפורסמת. את תיתפסי.‬
‫עכשיו, כשסיימנו לצחוק‬ ‫על אנשים שחומים ושחורים,‬
‫אני חושבת שזו הזדמנות מושלמת‬ ‫להתמקד בגברים לבנים סטרייטים.‬
‫אני אתחיל.‬
‫אחותי, זו מהירח,‬
‫פלשה לבית שלי בקורונה.‬
‫היא מתקשרת…‬
‫יש לה שלושה ילדים, בני 24, 21 ו-18.‬
‫אלה לא ילדים מזוינים. בסדר?‬
‫והם גרים בסן פרנסיסקו, אז הם בדירה.‬
‫היא אומרת, "אנחנו אחד על השני.‬
‫"אולי נצטרך לבוא לגור איתך‬ ‫בלוס אנג'לס קצת."‬
‫תזכרו, אני עושה חיים משוגעים עם הגנן שלי.‬
‫אבל ברור, זו אחותי, אז אני אומרת,‬ ‫"ברור, כן, בואו לגור בבית שלנו".‬
‫בינתיים אני בגוגל,‬ ‫"לאילו מדינות אני יכולה להיכנס?"‬
‫ומיד…‬
‫לא עברו 48 שעות‬
‫לפני שהבנתי על מה כולם מקטרים‬
‫בחמש השנים האחרונות.‬
‫כי יש לי אחיין אחד, בן 24, ג'ייקי,‬
‫ויש לי שתי אחייניות.‬
‫אז זה אומר שארבע נשים גרו בבית שלי,‬ ‫וגבר אחד.‬
‫ומיד ראיתי את ההבדל.‬
‫כי נשים מודעות אחת לשנייה ולאנשים אחרים.‬
‫כולן השתמשו באוזניות.‬
‫כל הבנות בזום-זום בום-בום היו עם אוזניות.‬
‫כל שיחה, הן יצאו מהחדר, אתם יודעים,‬
‫כדי לכבד פרטיות של בן אדם אחר.‬
‫אפילו אני השתמשתי באוזניות בבית שלי.‬
‫לא הייתי בזום או האזנתי למוזיקה.‬
‫רק קיוויתי שאף אחד לא יתקשר איתי.‬
‫ואז ירדתי למטה לסלון שלי,‬
‫והנה האחיין שלי בן ה-24, ג'ייקי,‬
‫לובש מכנסי כדורסל מרשת, עם חורים בכל מקום,‬
‫פשוט שחוקים.‬
‫בלי נעליים, ברור. למה?‬
‫והוא על הספה שלי, יושב ככה.‬
‫במחשב שלו.‬
‫כשהביצים שלו פשוט מתפצלות באמצע.‬
‫אמרתי, "סליחה. אפשר להביא לך סיגר?"‬
‫"אתה יכול לסגור את הרגליים?‬ ‫אתה מזהם את המרחב החזותי שלי."‬
‫מעולם לא ישבתי ככה בבית המזוין שלי!‬
‫ואמרתי, "ג'ייקי, למה אתה הבן אדם היחיד‬ ‫בבית הזה שלא משתמש באוזניות?‬
‫"כל אישה משתמשת באוזניות, ואתה לא."‬
‫הוא אמר, "סליחה, צ'לס. סליחה".‬
‫למחרת, אותו הדבר. "איפה האוזניות שלך?"‬ ‫"סליחה."‬
‫ביום השלישי אמרתי, "היי, מר מכשיר שמיעה.‬
‫"איפה האוזניות שלך?‬ ‫הן נראות כמו זוג אשכים קטן.‬
‫"לא תהיה לך בעיה למצוא אותן."‬
‫הוא אומר, "היי, אני רק רואה…"‬ ‫הוא כתב ספורט.‬
‫אז מה שהוא מקשיב לו מעצבן יותר‬ ‫מכל רעש שאני יכולה לחשוב עליו.‬
‫הוא אומר, "אני רואה מהלך כדורסל קלאסי‬ ‫של מייקל ג'ורדן.‬
‫"אם תבואי הנה,‬ ‫אני אוכל להסביר לך איך עובד כדורסל."‬
‫אמרתי, "אנחנו באחוזה שלי".‬
‫"ותן לי להסביר לך משהו, ג'ייקי.‬
‫"לא מזיז לי איך עובד כדורסל.‬
‫"ואם כן הזיז לי,‬
‫"הייתי מקדישה זמן‬ ‫ב-45 השנים האחרונות של חיי‬
‫"כמו שהקדשתי לשמש ולירח."‬
‫אני יודעת שני דברים על כדורסל.‬
‫אני יודעת שמייקל ג'ורדן‬ ‫הוא הטוב בכל הזמנים.‬
‫ראיתי את הסרט התיעודי, "הריקוד האחרון".‬ ‫ראיתי אותו.‬
‫אני יודעת. הוא… כן. בחיים לא ראיתי משהו…‬
‫זה מישהו שהרוויח את הזכות‬ ‫ללבוש מכנסי כדורסל מרשת.‬
‫קרועים באמצע, נכון?‬
‫הוא הרוויח את הזכות לעשות את זה.‬
‫יושב באמצע הסרט הדוקומנטרי שלו‬ ‫עם ויסקי נקי,‬
‫עם עיניים מפוצצות,‬ ‫כי הוא שיכור מהתחת כל העת.‬
‫אלוף שש פעמים שמקטר‬ ‫על כל אדם שהוא אי פעם שיחק נגדו.‬
‫אמרתי, "אתה באמת גבר-גבר, בן זונה. כן".‬
‫אני יודעת שני דברים על כדורסל.‬ ‫מייקל ג'ורדן הוא הטוב בכל הזמנים.‬
‫ואני יודעת שלדנוור נאגטס‬ ‫אין שום קשר לנתחי עוף.‬
‫להסביר לי איך כדורסל עובד?‬
‫זה כאילו, "אלוהים".‬
‫אני יודעת שזה בטח מבלבל לגברים,‬ ‫כי פעם אהבנו את זה.‬
‫אני יודעת שאני אהבתי את זה.‬ ‫כשרצית לזיין גבר,‬
‫והוא ידע משהו על משהו שאת לא,‬ ‫אמרת, "כן".‬
‫היית מקשיבה לו מדבר על כמעט כל דבר.‬
‫הייתי אומרת,‬ ‫"כן, אני רוצה לדעת איך עובדת ממטרה".‬
‫אבל אז הגזמתם.‬
‫הסברתם יותר מדי ועכשיו אנחנו כועסות.‬
‫אחותי, סימון, רואה את הדיון הזה,‬
‫והיא אומרת, "היי, נראה לי שהילדים‬ ‫מתחילים לעלות לך על העצבים".‬
‫אמרתי, "נראה לך?"‬
‫והיא אמרה, "נראה לי שג'ייקי ממש לחוץ".‬
‫שאלתי, "באמת?"‬
‫"כן."‬ ‫שאלתי, "מה מלחיץ את ג'ייקי?"‬
‫והיא אמרה, "המגפה".‬
‫שאלתי, "יותר מאת כולנו?"‬
‫היא אמרה, "הוא גבר.‬
‫"אני חושבת שתועיל לו אינטראקציה נשית.‬
‫"אולי דייט בטוח לקורונה בחצר האחורית.‬
‫"את יודעת, הם לא ייגעו,‬ ‫הם ישחקו קלפים או משהו.‬
‫"אני חושבת שזה… ישפר את מצב הרוח שלו."‬
‫ואני מסתכלת על אחותי כאילו היא חייזרית.‬
‫אמרתי, "את רוצה שהוא יזמין מישהי הנה לדייט‬ ‫כדי שישחקו קלפים בחצר האחורית?‬
‫"ומה אז? הוא יאונן לי בבריכה? מה…?"‬
‫"מה קורה? מה תהיה התרחשות האירועים?"‬
‫אמרתי, "מי משחק קלפים בימינו?‬ ‫אנחנו על הסט של 'קוקון'?"‬
‫היא אמרה, "זה ישפר לו את מצב הרוח".‬
‫אני מסתכלת על אחותי,‬ ‫"אלוהים, אני צריכה קוקטייל".‬
‫אמרתי, "בטח, סימון.‬ ‫בואי נלך לבית של חברה שלי".‬
‫הלכנו לבית של חברה שלי.‬ ‫שתינו כמה קוקטיילים. היינו די שיכורות.‬
‫חזרנו הביתה, והנה האחיין שלי,‬ ‫מונח על השרפרף שלי במטבח,‬
‫מחוק.‬
‫אתם יודעים, פרצוף צעיר שיכור.‬ ‫פרצוף אדום לחלוטין.‬
‫והוא תופס את הראש, בדרמטיות.‬
‫כאילו כל כובד העולם על כתפיו.‬
‫כאילו שהוא ד"ר פאוצ'י או משהו.‬
‫והוא יושב שם ואני מסתכלת עליו,‬ ‫"אלוהים, אתה צוחק עליי?"‬
‫אמרתי, "מה קרה, ג'ייקי?‬ ‫לא זכית לחדירה הערב?"‬
‫הוא מרים את הראש ואומר, "לא, לא קיבלתי!‬ ‫וזה ממש מתסכל!"‬
‫לא יכולתי אפילו ליצור קשר עין עם אחותי.‬
‫הייתי בטיפול.‬ ‫אני יודעת מתי להרחיק את עצמי מהמצב,‬
‫כי אני אכה מישהו.‬
‫אז עזבתי, עליתי למעלה‬ ‫לחדר השינה של הילדות הגדולות שלי,‬
‫והדלקתי ג'וינט וישבתי שם,‬
‫וחשבתי על מה שהרגע הייתי עדה לו.‬
‫ואחותי עולה ואומרת,‬
‫"היי, מצטערת על זה."‬
‫אמרתי, "את מצערת".‬
‫אמרתי, "הילדים בני ה-24, 21 ו-18 שלך‬ ‫גרים בבית שלי.‬
‫"מתי כל עניין ההורות הזה‬ ‫יגיע לסיומו המזוין?"‬
‫היא אמרה, "זה התפקיד שלי".‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫היא אמרה, "זה התפקיד שלי להקשיב לו".‬
‫שאלתי, "זה התפקיד שלך‬ ‫להקשיב לילד בן ה-24 שלך‬
‫"מקטר על כמה שהוא חרמן‬
‫"באמצע מגפה עולמית‬
‫"שבה אלפי אנשים מתים בכל יום?‬
‫"את יודעת מי עוד חרמנית?‬
‫"את יודעת מי מאוננת על מייקל ג'ורדן‬ ‫כבר שמונה שבועות מזדיינים?‬
‫"ולא יכולה לעשות שום דבר בקשר לזה,‬ ‫כי אתם לא מתחפפים מהבית שלי."‬
‫אז הם עזבו.‬
‫ואז הגיע הזמן. "בואו ניגש לעניין."‬
‫קניתי בדיקת קורונה ביתית משלי.‬
‫מה שאומר שאוכל לקחת דגימת אף‬ ‫מכל חודר פוטנציאלי‬
‫שיופיע בחצר האחורית שלי.‬
‫אז הם יבואו…‬
‫ריווחתי את שעות ההגעה שלהם,‬ ‫כי אני לא מטומטמת.‬
‫מישהו היה מגיע בשבע,‬ ‫מישהו בשמונה, מישהו בתשע.‬
‫ידעתי שלא כולם יהיו מוצלחים.‬
‫אז הם היו מגיעים, הייתי לוקחת מהם דגימה,‬
‫רצה למטבח, מכניסה את זה למחסנית,‬
‫ולקח משהו כמו חצי שעה לקבל תשובה.‬
‫ובתוך 30 הדקות האלה,‬
‫יכולתי לצאת ולראיין אותם ממרחק של שני מטר.‬
‫ואם הם היו אומרים משהו מעצבן,‬
‫או שראיתי טבעת זרת,‬
‫הייתי אומרת, "יש לך קורונה.‬
‫"אתה צריך להיות שבועיים בבידוד."‬
‫הבחור הראשון שבא לא היה הטיפוס שלי.‬
‫הוא היה די שרירי. שרירי מדי.‬ ‫הוא נראה כאילו הוא בא מחדר הכושר.‬
‫קעקועים בכל מקום.‬
‫גם לא הקטע שלי,‬ ‫אבל אנחנו במגפה, אני לא אהיה שיפוטית.‬
‫הייתי נואשת.‬
‫ראיינתי אותו. אמרתי, "בסדר".‬ ‫אני יכולה לדמיין אותו בתוכי.‬
‫אני נכנסת,‬ ‫מסתכלת על בדיקת הקורונה שלו. שלילית.‬
‫אני חוזרת החוצה ואומרת, "רק עוד שאלה אחת".‬
‫הייתי קצת פרנואידית.‬ ‫כולנו היינו קצת פרנואידים בשלב הזה.‬
‫זה היה כשעדיין ניקיתי‬ ‫את האוכל שהזמנתי עם נוזל חלונות.‬
‫ואמרתי, "רק עוד שאלה אחת.‬
‫"מבחינה מוסרית, מה לדעתך מתאים בזמן הזה?"‬
‫הוא אמר, "אני חובש מסכה כל הזמן".‬
‫אמרתי, "נהדר. זה כל מה שמעניין אותי".‬
‫הוא אמר, "אבל אני לא חושב שהן עובדות".‬
‫אמרתי, "מה? מה אמרת?"‬
‫הוא אמר, "מה?"‬ ‫אמרתי, "מה אתה, רופא?"‬
‫"לא." "אתה מדען?"‬
‫"לא." "אתה אח?"‬
‫"לא." "אז למי אכפת‬ ‫אם אתה חושב שמסכות לא עובדות?‬
‫"למי אכפת מהדעה המטומטמת שלך?‬
‫"על מה אתה מדבר?‬
‫"עכשיו יש לך קורונה. עוף מהבית שלי!‬
‫"החוצה! לך הביתה.‬ ‫אני רוצה שתחשוב על מה שעשית.‬
‫"עמדתי להזדיין איתך."‬
‫הבחור השני בא לבית שלי כעבור שעה.‬
‫תוך 30 שניות, הוא בחצר האחורית שלי‬ ‫ומציין שהוא נפצע באשך‬
‫בחדר הכושר באותו בוקר.‬
‫לעולם לא אבין למה גברים סטרייטים‬
‫חושבים שראוי להזכיר את הביצים שלהם‬ ‫בכל שלב שהוא.‬
‫בטח שלא במפגש הראשון עם מחזרת פוטנציאלית.‬
‫אני רוצה שכל גבר סטרייט שיושב כאן הערב‬
‫יחשוב על פעם שהוא היה בדייט ראשון עם אישה‬
‫ושמע את המושג "פות".‬
‫זה מעולם לא קרה. מעולם לא קרה.‬
‫בהיסטוריה של העולם,‬
‫אף אישה סטרייטית…‬
‫אולי לסביות.‬
‫אף אישה סטרייטית‬
‫אמרה, "אני די פצועה שם למטה".‬
‫"זה היה יום הדגל. אתה יודע איך זה."‬
‫בחיים לא!‬
‫אף אישה לא תגיד,‬ ‫"נתפסו לי השפתיים ב'פלוטון' הבוקר".‬
‫לא ייאמן.‬
‫רק שתדעו, זה קורה לנו‬ ‫בכל פעם שאנחנו רוכבות על פלוטון.‬
‫אז תהיו גברים, יא רכיכות.‬
‫אמרתי, "מה קורה?‬ ‫תראה כמה אני חמודה. תסתכל עליי".‬
‫זה הכי טוב שנראיתי אי פעם.‬ ‫הציצים שלי אמיתיים, התחת שלי עסיסי.‬
‫הייתי מוכנה להפיץ את אהבתי ברחבי העיר.‬
‫וגברים הפכו את זה לבלתי אפשרי.‬
‫אמרתי, "אצטרך לנסוע לקנדה".‬
‫גברים קנדיים יכולים להיות קצת משעממים,‬ ‫אבל לפחות הם מנומסים.‬
‫אף קנדי לא נכנס לריב בבית מרקחת‬
‫על לבישת מסכה באמצע מגפה.‬
‫אף גבר קנדי לא מדבר על הביצה שלו‬
‫ב-30 השניות הראשונות של אינטראקציה.‬
‫ואני אוהבת לעשות סקי. זו התשוקה שלי.‬
‫אז אני אוהבת את קנדה מהסיבה הזאת.‬
‫ובזמן הקורונה,‬ ‫הבנתי שאין לי תחביבים רגילים.‬
‫אנשים אחרים התלהבו לצאת לטיולים ארוכים,‬
‫או לעשות פאזלים.‬
‫או לעשות יצירות.‬
‫חשבתי, "אלוהים".‬
‫יש לי שלושה תחומי עניין.‬
‫אני אוהבת לעשן וויד,‬ ‫לקרוא ספרים, ולעשות סקי.‬
‫אלה התשוקות שלי.‬
‫אין לי תחומי עניין אחרים.‬
‫אני לא יודעת לרקוד או לשיר.‬
‫למרות שכשהייתי ילדה,‬ ‫היה לי הרבה ביטחון שלא בצדק.‬
‫והאמנתי שאני יודעת לרקוד ולשיר,‬
‫ושהעולם יהיה מקום טוב יותר‬ ‫ברגע שאתחיל לעשות את זה.‬
‫בהזדמנות הראשונה שקיבלתי,‬ ‫הייתי בת 12, בחטיבת הביניים,‬
‫והיו אודישנים למעודדות ואמרתי, "זהו זה".‬
‫זה הרגע שלי שבו אקבל‬ ‫את הכבוד שהאמנתי שהגיע לי.‬
‫נכנסתי לאודישני המעודדות האלה.‬
‫היה להם ריקוד שכולם היו צריכים ללמוד.‬
‫אמרתי, "שיזדיין הקשקוש הזה.‬ ‫יש לי חרא משלי".‬
‫בדיוק.‬
‫יצאתי מבית הספר באותו יום עם ראש מורם.‬
‫בפעם הראשונה בקריירת היסודי או החטיבה שלי,‬
‫אמרתי, "עשיתי זאת".‬
‫והגעתי מוקדם למחרת והלכתי ישר ללוח‬
‫שבו פרסמו את השמות‬ ‫של מי שהתקבלו לנבחרת העידוד,‬
‫וכשהתקרבתי ללוח,‬
‫אחות בית הספר עצרה אותי.‬
‫והיא אמרה, "מתוקה‬
‫"כולנו ראינו את מבחן העידוד שלך אתמול,‬
‫"אני צריכה שתבואי איתי למשרד האחות‬
‫"כדי שנבדוק אם יש לך עקמת."‬
‫אני יושבת במשרד שלה, ואומרת,‬
‫"אז אני בנבחרת?"‬
‫היא אמרה, "לא, מותק. את לא בשום נבחרת".‬
‫היא אמרה, "כשתגיעי הביתה היום,‬ ‫אנחנו צריכים שגם תביאי מההורים‬
‫"הוכחה שעשית חיסון פוליו.‬
‫"משהו קורה עם הגב שלך."‬
‫הלכתי הביתה באותו יום. הייתי המומה.‬ ‫לא האמנתי למה שקרה.‬
‫הסתערתי הביתה. הלכתי הביתה… זעמתי.‬
‫פתחתי את הדלת הקדמית וריסקתי אותה,‬
‫נכנסתי למטבח של אמא שלי,‬ ‫בזמן שהיא הכינה מקרוני וגבינה,‬
‫כי היא חשבה שזה חטיף בריא מזדיין.‬
‫ואמרתי, "היי! נבחנתי‬ ‫אתמול לצוות המעודדות, והיום,‬
‫"אחות בית הספר בדקה אם יש לי עקמת."‬
‫"את יודעת משהו על זה?"‬
‫היא הסתובבה ואמרה,‬ ‫"אמרנו לך לא לרקוד לעולם".‬
‫אבל לא הייתי מטומטמת.‬
‫ידעתי ששתי האבחנות האלה, פוליו, עקמת,‬
‫חשבתי, "זה יהיה שימושי אחר כך.‬
‫"אני אשים את זה בכיס האחורי."‬
‫ולא עבר הרבה זמן.‬
‫היה לי מבחן בגרמנית‬ ‫כמה שבועות לאחר מכן, והתעוררתי…‬
‫זוכרים את זה שמתעוררים כשאתם‬ ‫בחטיבת הביניים ונזכרים שלא למדתם למבחן?‬
‫קפצתי מהמיטה. חשבתי, "אוי, פאק,‬ ‫לא למדתי למבחן בגרמנית".‬
‫וגרמנית לא עניינה אותי, כי אני יהודיה.‬
‫זה מוקדם מדי.‬
‫שמעתי את אמא שלי צועדת במורד המסדרון.‬
‫ופשוט ישבתי במיטה, מתחתי את הרגליים.‬ ‫היא פתחה את הדלת, ואני…‬
‫אמרתי, "אני לא יודעת מה קרה.‬
‫"אני לא יודעת אם זה בגלל הפוליו, או מה.‬
‫"התעוררתי ככה."‬
‫אמא שלי הייתה נותנת לי כזה מבט.‬
‫כי הייתי שקרנית כשהייתי ילדה.‬ ‫שיקרתי על הכול.‬
‫וההורים שלי ידעו שאני שקרנית.‬
‫אמא שלי הסתכלה עליי ואמרה,‬ ‫"באמת? עכשיו יש לך פוליו?"‬
‫אמרתי, "לא יודעת מה עוד זה יכול להיות".‬
‫אמרתי, "הן רק נפתחות ככה.‬ ‫הברכיים לא מתכופפות.‬
‫"מה…"‬
‫היא אמרה, "אם את חושבת שיש לך פוליו,‬ ‫צריך ללכת למיון.‬
‫"את לא יכולה לשבת בבית כל היום‬ ‫ולצפות באופרות סבון."‬
‫אמרתי, "קדימה".‬
‫ואז היא לא ידעה מה לעשות.‬ ‫היא הייתה מבולבלת.‬
‫היא אומרת, "טוב…"‬
‫ונתנה לי מכנסי ג'ינס משופשפים מהרצפה,‬
‫זרקה אותם עליי, "אם אנחנו הולכות למיון,‬ ‫תלבשי את אלה".‬
‫אמרתי, "בסדר". הייתי בת 12,‬ ‫ידעתי איך לעשות מספריים.‬
‫עשיתי…‬
‫רגל אחת למטה, ואז החלפתי אותן.‬
‫וכל העת, בקשר עין איתה,‬ ‫כמו הבובה המלחיצה הזאת, צ'אקי.‬
‫אמרתי, "כן, כלבה".‬
‫ואז משכתי אותם מעל למותניים,‬ ‫קפצתי לעמידה ואמרתי, "קדימה".‬
‫והגענו לבית החולים,‬
‫ואני בחלוק בית חולים,‬
‫שוכבת על אלונקה,‬
‫והרופא מגיע עם מחט באורך 10 ס"מ,‬
‫ומתחיל לדקור אותי מהקרסול, עד למעלה לירך.‬
‫הוא שאל, "את מרגישה את זה?"‬ ‫ועניתי, "לא.‬
‫"אמרתי לך, אני לא מרגישה כלום."‬
‫וכל הזמן הזה, חשבתי, "חרא.‬ ‫הלוואי שידעתי שזו הבדיקה לפוליו.‬
‫"הייתי בוחרת מחלה יותר אמינה.‬
‫"כמו כלמידיה או משהו."‬
‫ובסוף הבדיקה,‬
‫הוא סגר את הווילון‬ ‫כדי לדבר עם אימא שלי בפרטיות,‬
‫והוא אמר, "לבת שלך אין פוליו,‬
‫"ואין לה עקמת.‬
‫"אבל היא צריכה הערכה פסיכיאטרית."‬
‫חשבתי, "זה נשמע‬ ‫כמו עוד יום חופש מבית הספר".‬
‫אז לכן הסקי כל כך חשוב לי,‬
‫כי לקח לי כל כך הרבה זמן להיות טובה בזה,‬
‫כי אין לי קורדינציה.‬
‫ואני לוקחת את הסקי ברצינות רבה.‬
‫המקום שלי הוא ויסלר, קנדה.‬ ‫לשם אני אוהבת ללכת.‬
‫אני נוסעת עם המשפחה שלי כל שנה בחג המולד.‬
‫אני נוסעת בכל יום הולדת‬ ‫כדי לצלם את סרטוני הטופלס שלי.‬
‫אבל הדילמה היחידה שלי הייתה‬ ‫האם להביא את הכלבים או להשאיר אותם כאן?‬
‫כי לא ידעתי אם אצליח לחזור.‬
‫הגבולות היו די סגורים.‬
‫ונשארו לי שני כלבים אחרי הסאגה עם גארי.‬
‫ולא רציתי להשאיר אותם כאן,‬
‫כי הם כבר מאמינים שעוזרת הבית שלי, מאבל,‬
‫היא האמא הביולוגית שלהם.‬
‫ושאני איזו או-פר זנותית‬
‫שחולפת בבית כל שלושה עד ארבעה שבועות.‬
‫אני לא יודעת אם מאבל‬ ‫מחביאה חמאת בוטנים בתחתונים,‬
‫אבל אני מאמינה שכן.‬
‫כי אני זו שיצאה להצלתם.‬
‫אני מספיק חכמה כדי לדעת שאת צריכה להיות‬ ‫זאת שמצילה את הכלבים שלך‬
‫כדי שהם ידעו שאת האמא.‬
‫והלכתי למקלט כלבי צ'או,‬ ‫כי זה הכלב האהוב עליי.‬
‫הם נראים כמו דובונים חיים‬
‫עם הלשון הסגולה והזנב שעולה למעלה.‬
‫הם מנוכרים. אני גם מכבדת את זה.‬
‫הלכתי למקלט כלבי צ'או. אמרתי,‬ ‫"אני מחפשת כל סוג של צ'או מעורב.‬
‫"עדיף שיהיה טיפה שמן. מה יש לכם?"‬
‫והיא אמרה,‬ ‫"יש לנו מבצע אח ואחות במחיר אחד".‬
‫חשבתי, "זה נשמע טוב".‬
‫אני ממשפחה גדולה.‬ ‫אני אוהבת דינמיקה של אחים.‬
‫אמרתי, "תביאי אותם".‬
‫לעולם לא אשכח את המראה‬ ‫של הכלב הזכר מגיע מעבר לפינה,‬
‫והתחת שלו היה כל עצום‬
‫שאפילו שהוא רץ לעברי,‬ ‫זה הדבר הראשון שראיתי.‬
‫והיה לו בשר הצוואר שאני אוהבת.‬
‫בשר הצוואר התנדנד הלוך ושוב.‬
‫ואז היה לו בשר בבית השחי‬ ‫שגם התנדנד הלוך ושוב.‬
‫אמרתי, "אלוהים.‬ ‫זה כלב שאפשר להחביא בו תכשיטים".‬
‫ואז גרסת האחות הנקבית שלו,‬
‫היא הייתה פטיט-פילה לעומתו,‬
‫הגיעה מעבר לפינה, והיא ראתה דברים בחיים.‬
‫היא נראתה כאילו‬ ‫היא בדיוק ירדה מאוטובוס מגוודלחרה.‬
‫היו לה התקרחויות על הגב.‬
‫קירחת, זנב קירח. היה לה עגיל יהלום באוזן.‬
‫אמרתי, "אלוהים, קחי צעד אחורה, כלבה.‬
‫"את בטוחה עכשיו. את עם אמא."‬
‫ואז האישה מהמקלט אמרה,‬ ‫"קוראים להם ברטרנד וברניס".‬
‫כמעט גמרתי באותו הרגע כששמעתי את זה.‬
‫נאלצתי להסיט מבט‬ ‫כדי שהיא לא תחשוב שאני עבריינית מין.‬
‫אמרתי, "אלוהים, זה בדיוק‬ ‫מה שעמדתי לקרוא להם!"‬
‫תפסתי אותם מיד.‬
‫אמרתי, "קדימה, חבר'ה.‬ ‫אני אמא שלכם עכשיו. בואו נלך".‬
‫והייתי צריכה לקחת אותם ישר לווטרינרית,‬ ‫כי הם באו ממקלט,‬
‫והשיניים של ברניס היו במצב נוראי.‬
‫היא נראתה כאילו היא מלונדון.‬
‫והווטרינרית מתקשרת ואומרת לי,‬ ‫"היי, אנחנו נכנסים לניתוח עכשיו,‬
‫"ואני רק רוצה להודיע לך‬
‫"שיכול להיות שנצטרך‬ ‫להסיר את כל השיניים של ברניס."‬
‫ואמרתי, "לא. בשום אופן לא.‬ ‫היא כבר לא חיה את החיים האלה".‬
‫"היא לא עוברת לבל אייר בלי שיניים, בסדר?"‬
‫מדברים על אנדרדוג.‬ ‫היא זקוקה לשתי שיניים לכל הפחות.‬
‫כדי שהיא תוכל ללעוס‬ ‫ולהגן על עצמה במקרה חירום.‬
‫ואז הווטרינרית אמרה,‬ ‫"וברט צריך להשיל שמונה ק"ג".‬
‫ניתקתי לכלבה הזאת.‬
‫אמרתי לעוזרת הבית שלי,‬
‫"אנחנו לא נבייש את הכלב הזה‬ ‫בגלל הגוף שלו.‬
‫"אם כבר, אנחנו נרחיב את הגודל שלו."‬
‫ואז עשיתי טעות מכרעת.‬
‫נסעתי מוקדם מדי אחרי שהצלתי את הכלבים.‬
‫לא ידעתי שזה כלל.‬
‫נסעתי רק ל-48 שעות.‬
‫וחזרתי‬
‫וראיתי את עוזרת הבית שלי‬ ‫ב-15 השנים האחרונות‬
‫צועדת במטבח עם שתי משקולות על הקרסוליים.‬
‫ונחשו מי מאחוריה, עם ארבע?‬
‫ברט.‬
‫אמרתי, "מה את עושה? מה קורה פה?"‬
‫היא אמרה, "אמא ואבא בדיאטה".‬
‫אמרתי, "באמת? את אמא והוא אבא?‬
‫"מי לעזאזל אני בתרחיש הזה?"‬
‫היא אמרה, "את החזרזירה".‬
‫ככה עוזרת הבית שלי קוראת לי. חזרזירה.‬
‫חמש עשרה שנה יחד, והיא קוראת לי חזרזירה.‬
‫ועכשיו כל החברים שלי גם קוראים לי חזרזירה.‬
‫היא קוראת לי חזרזירה‬
‫כי היא משאירה שוקולד אגוזים, "טרטלס",‬ ‫החטיף האהוב עליי…‬
‫היא משאירה אותם על הכרית שלי כל לילה,‬
‫וזה היה נחמד אם הייתי גרה בבית מלון.‬
‫אבל אז היא הולכת צעד קדימה‬ ‫ומסירה את העטיפה מהטרטלס,‬
‫כך שהם רוכבים על הכרית שלי‬ ‫בלי אמצעי מניעה.‬
‫ואז נכנסת כל בוקר ושואלת,‬ ‫"איפה הכתם, חזרזירה? איפה הוא?"‬
‫היא מנסה להפליל אותי בבית שלי.‬
‫והיא אוהבת שהכלבים שלי‬ ‫מעדיפים אותה על פני.‬
‫היא לא יודעת שובע מזה.‬
‫כשהיא עוזבת כל יום בארבע וחצי,‬
‫ברט יושב ליד החלון,‬ ‫רואה את המיניוואן שלה עוזב,‬
‫והוא מתעצבן ומטיח את הראש על הקרקע,‬
‫עושה לעצמו זעזוע מוח,‬
‫והוא מעולף עד שמונה בבוקר‬ ‫כשהיא חוזרת למחרת בבוקר.‬
‫אם אני רוצה לישון עם הכלבים שלי,‬
‫וזו הסיבה היחידה שבכלל יש לי כלבים…‬
‫אני רק רוצה לישון איתם.‬
‫אם אני רוצה לישון עם הכלבים שלי,‬ ‫אני צריכה לפתות אותם‬
‫כמו עבריינית מין.‬
‫אני צריכה לשים להם רצועה בתוך הבית.‬
‫אני צריכה לשים את הרצועות שלהם בתוך הבית.‬
‫ואני צריכה להוציא כנף עוף מהמקרר,‬
‫ואז אני צריכה לחבוש אחד מהצעיפים של מאבל,‬ ‫כדי שיריחו אותה.‬
‫ואני צריכה לדבר בספרדית‬ ‫כל הדרך לחדר השינה שלי,‬
‫ולהגיד, "בוא לאמא, אבא. ונגה. ואמוס".‬
‫היו לי יותר סטוצים פחות מבזים‬
‫ממערכת היחסים שלי עם הכלבים שלי.‬
‫כשהם מגיעים לחדר השינה שלי,‬ ‫אני מפתה אותם במעלה מדרגות הכלבים.‬
‫וכשהם על המיטה, אני צריכה לבעוט במדרגות‬ ‫כדי שהם יהיו לכודים.‬
‫אחרי חודשיים ככה, חשבתי,‬ ‫"זה יותר מדי מבזה".‬
‫אמרתי, "הכלבים האלה מעפנים".‬
‫ואז התקשרו אליי ממקלט בווסטווד,‬
‫אמרו, "יש לנו כלב לאימוץ. הוא לאונברגר".‬
‫אמרתי, "מה זה?"‬
‫הם שלחו לי תמונה‬ ‫ואמרתי, "זה לא הטיפוס שלי".‬
‫הוא שוקל 50 ק"ג. כלב גדול.‬ ‫חטוב, שרירי. אני לא בקטע.‬
‫אבל שוב, הייתי נואשת.‬
‫נסעתי לשם, ראיתי את הכלב,‬
‫ואמרתי, "אולי יהיה חיבור בינו לביני".‬
‫אז לקחתי אותו וקראתי לו הודור.‬
‫לקחתי אותו הביתה עם ברט וברניס.‬ ‫שמתי את כולם בחדר השינה שלי.‬
‫סגרתי את הדלת וחשבתי,‬
‫"הם יבינו מי זכר האלפא."‬
‫או מי כלב האלפא.‬
‫שיפתרו את זה ביניהם.‬ ‫אני לא אהיה הורה הליקופטר.‬
‫אז לקחתי אדיבל והלכתי לישון.‬
‫אני אוהבת להיות הכי מסטולה שאפשר‬ ‫כשאני ישנה בלילה.‬
‫רק למקרה שמשהו יקרה.‬
‫רק למקרה שיש פריצה, או פולש, או אנס.‬
‫אני רוצה לישון בזמן המתקפה הזאת.‬
‫אני לא רוצה להתעורר בלילה ולחפש סכין סטייק‬
‫או כפתור מצוקה ולהילחם במישהו.‬
‫אני רוצה למות לאט בזמן שהמתקפה מתרחשת.‬
‫אם הרופא של מייקל ג'קסון עדיין היה רופא,‬ ‫הוא היה הרופא שלי.‬
‫אז אני הולכת לישון.‬ ‫אני צוללת לי ללה-לה-לנד.‬
‫אני מתעוררת לקול שמעולם לא שמעתי.‬
‫כאילו זאב ערבות היה בחדר השינה שלי.‬ ‫ככה זה נשמע.‬
‫ואני מדליקה את האור ומסתכלת,‬
‫ורואה את אחד הכלבים שלי‬
‫עטוף סביב הכלב החדש, הודור,‬ ‫כאילו הוא שינה צורה.‬
‫בהתחלה לא ידעתי אם זה ברט או ברניס.‬
‫ואז הבנתי שזו ברניס,‬
‫כי היא עדיין לבשה את הכותונת הצהובה‬ ‫שהלבשתי לה לפני השינה.‬
‫והעיניים שלה היו מפוצצות ואדומות,‬
‫כמו של מייקל ג'ורדן בסרט התיעודי שלו.‬
‫והיא נראיתה כאילו היא גם מרחה שפתון.‬
‫והיא נשכה את הצוואר של הודור.‬ ‫אמרתי, "אלוהים, היא מנצחת".‬
‫וקמתי מהמיטה, תפסתי את הבת שלי,‬ ‫וזרקתי אותה לצד השני של החדר,‬
‫לתוך הארון שלי, ואז סגרתי את דלת הארון.‬
‫ואז הודור בא אלינו, ונלחמתי בו,‬
‫והובלתי אותו החוצה מחדר השינה שלי‬ ‫וסגרתי את הדלת.‬
‫וחזרתי למיטה והתמוטטתי.‬
‫ואני חושבת, "אלוהים,‬ ‫אני כל כך מסטולה. מה זה היה?"‬
‫מי היו האנשים האלו?‬
‫ואז הסתכלתי למטה והשד שלי היה חשוף.‬
‫והפטמה שלי דיממה.‬
‫ובדקתי כדי לוודא שהיא עדיין מחוברת.‬
‫ואז חשבתי, "אני אתמודד עם זה מחר".‬
‫ואז לקחתי את מדרגות הכלבים‬
‫והנחתי אותן לצד המיטה ועליתי בהן.‬
‫ושכבתי במיטה שלי,‬
‫וסימסתי לעוזר שלי, טאנר, ואמרתי,‬
‫"אני אצטרך לראות את צילומי האבטחה‬ ‫מחדר השינה שלי הלילה.‬
‫"ואם לא אכפת לך לשים שאניה טוויין…‬
‫"או מוזיקה שמחה אחרת ברקע,‬ ‫אני אעריך את זה."‬
‫"אני רוצה לצפות בזה בפעם הבאה‬ ‫שהגנן שלי ואני נעשה פטריות ביחד."‬
‫ובצילומים האלה,‬
‫כשצופים בזה בהילוך איטי,‬ ‫רואים אותי נופלת מהמיטה,‬
‫נראית כמו גארי ביוסי.‬
‫מרימה את הבת שלי וזורקת אותה באוויר,‬
‫בזמן שהיא מסתובבת באוויר‬ ‫כשהבטן שלה פונה לתקרה.‬
‫ואז, בשלב מסוים, היא מתיישרת כמו סנאי,‬
‫ועושה פרסה כמו 747 בשמיים,‬
‫כדי לחזור ולנשוך אותי בציצי.‬
‫עם שתי השיניים שנלחמתי שיישארו לה.‬
‫אז, כן, לקחתי אותה לוויסלר.‬
‫אני מכבדת את הכלבה הזאת בטירוף.‬
‫לקחתי את שניהם. "נהיה בארץ החורף הקסומה.‬
‫"אני אטביע זיכרונות חדשים על המוח שלהם.‬ ‫הם ישכחו את מאבל."‬
‫נאלצתי להיות בבידוד במשך שבועיים.‬
‫ירד שלג כל יום.‬ ‫יכולתי רק ללכת עם הכלבים.‬
‫מעולם לא לקחתי אותם לטיול.‬
‫ביום השני, הלכנו,‬
‫ואישה קנדית מגיעה מעבר לפינה.‬
‫היא לבושה בפארקה גדולה ומגפי UGG.‬
‫והיא רואה את ברט וברניס ועושה…‬
‫ואמרתי, "מה?"‬
‫והיא אמרה, "למה הם לא קשורים?"‬
‫אמרתי, "כי הם כל כך עצלנים.‬ ‫כאילו, הם לא מסוגלים אפילו ללכת.‬
‫"הם בחיים לא ירוצו. אל תדאגי."‬
‫היא אמרה, "זה לא בשבילי.‬ ‫מישהו אחר יכול לחשוב שהם דובים".‬
‫אמרתי, "שניהם חובשים מטפחות.‬
‫"את מכירה הרבה דובים‬ ‫שמתגנדרים לפני שהם יוצאים לרצוח?"‬
‫הבידוד שלי הסתיים ורציתי לעשות סקי.‬ ‫זה הדבר היחיד שעניין אותי.‬
‫אבל לא היה לי עם מי לגלוש.‬ ‫וזה לא בטוח.‬
‫אמרתי, "אלוהים, מה אני עושה?"‬ ‫אז שכרתי מדריך סקי.‬
‫והוא הפך לאט-לאט לזונה במשרה מלאה.‬
‫ואז חטפתי פטריה בנרתיק. חשבתי…‬
‫"אתם רציניים?"‬
‫זה הקטע בלהיות אישה.‬
‫את כל כך חרמנית, את מוצאת מישהו שיחדור,‬
‫ואז יש לך תגובה אלרגית לאדם הזה.‬
‫אז אני הולכת לבית המרקחת,‬
‫ואני עוברת במעברים בבית המרקחת‬ ‫ומחפשת תרופה לפטרייה בנרתיק,‬
‫ואני נתקלת במוניסטאט 3,‬
‫מה שאומר שאת מורחת קרם על הפיקאצ'ו,‬
‫ותוך שלושה ימים, הפטרייה נעלמת.‬
‫או שאם את ממש נהנית,‬ ‫ואת רוצה להאריך את זה בארבעה ימים,‬
‫יש מוניסטאט 7.‬
‫חשבתי, "אין אופציה ל-10 או 14 יום‬
‫"אם אני רוצה לטפל בזה במשך כל חופשת האביב‬
‫"כי אני אוהבת לגרד את הביבר שלי מול זרים?"‬
‫אתם יודעים מי המציא את התרופה הזו? גבר.‬
‫לא האמנתי. אמרתי, "מה זה?"‬
‫אז סימסתי לרופא שלי בלוס אנג'לס.‬
‫באמריקה, אנחנו מקבלות דיפלוקן.‬
‫זה גלולה אחת גדולה. לוקחים אותה,‬ ‫48 שעות אחר כך, הזיהום נעלם.‬
‫אמרתי, "אתה יכול לרשום לי דיפלוקן?"‬
‫הוא אמר, "אין להם את זה בקנדה.‬ ‫אבל אני אשיג לך משהו דומה."‬
‫אמרתי, "בסדר".‬ ‫הוא שולח את המרשם לבית המרקחת.‬
‫אני עושה סיבובים בבית המרקחת‬
‫אני בחליפת הסקי שלי. מגפי סקי, הקסדה.‬ ‫אני נראית כמו זין ענק.‬
‫ואז הוא קורא בשמי.‬
‫אני ניגשת והוא נותן לי גלולה‬ ‫יותר גדולה מדיפלוקן.‬
‫בגודל של טיל קטן.‬
‫אז אני מכניסה אותה לפה, שותה מים,‬
‫וחוזרת למסלול ועולה על מעלית הסקי.‬
‫ואני עולה במעלית הסקי עם שני זרים מוחלטים,‬
‫והגלולה לא יורדת לי בגרון.‬
‫אני חושבת, "זו גלולה ממש גדולה.‬
‫"למה היא לא יורדת?"‬
‫אני ככה…‬
‫"אני חייבת לשחרר אותה‬ ‫לפני שאתחיל לגלוש. זה מסוכן.‬
‫"אני לא יכולה לעשות סקי‬ ‫עם גלולה בגרון ככה."‬
‫אני מגיעה לפסגה, היא עדיין לא ירדה. אני…‬
‫"אני צריכה להשיג עוד מים."‬
‫אני נכנסת לבר, מזמינה מרגריטה.‬
‫אני גומעת אותה. אני…‬
‫והגלולה עדיין לא יורדת בגרון.‬
‫אני חושבת, "אני בבעיה רצינית כאן.‬
‫"מה קורה?"‬
‫ואז אני לוקחת את העטיפה‬ ‫שהיא הגיעה בה ממכנסי הסקי שלי,‬
‫ובאותיות גדולות ושחורות,‬
‫כתוב, "לשימוש אך ורק בנרתיק".‬
‫אמרתי, "אוי, אופסי".‬
‫אז אני מסמסת לרופא שלי.‬
‫ואומרת, "היי".‬
‫אמרתי, "היי, אתה".‬
‫שאלתי, "הגלולה ההיא‬
‫"שרשמת לי, היא תעבוד‬
‫"בכל חור שאכניס אותה?"‬
‫והוא כתב בחזרה, "לאיזה חור הכנסת אותה?"‬
‫כתבתי, "מה?" ספרתי את החורים שלי.‬ ‫אמרתי, "מה?"‬
‫כתבתי בחזרה, "לא בתחת שלי".‬
‫והוא כתב בחזרה, "אוי ואבוי".‬
‫48 השעות הבאות היו איומות‬
‫בזמן שחיכיתי שערכת לחם מחמצת‬ ‫תצא לי מהפה.‬
‫אמרתי, "נהדר. עכשיו אני אופה. אופה קנדית".‬
‫אחרי האסון הזה, סוף סוף יכולתי לפגוש חברה.‬
‫קוראים לה קלי. עשינו סקי יחד כמה ימים.‬
‫אמרתי, "היי, את ממש מגניבה והכול,‬
‫"אבל מה שאני באמת מחפשת זה גבר.‬
‫"בסדר? אני אהיה פה שלושה, שישה חודשים.‬
‫"מי יודע כמה זמן זה יימשך?‬
‫"אבל אני רוצה מישהו שאוכל לגלוש איתו,‬ ‫ואז לשכב איתו, בסדר הזה,‬
‫"ואת לא מספיק טובה.‬
‫אמרתי, "לעולם לא אצור קשר‬ ‫עם האדם הזה ברגע שאעזוב את ויסלר.‬
‫"זו הזדמנות ענקית למישהו."‬
‫היא אמרה, "אני יכולה לעזור לך".‬ ‫אמרתי, "נהדר. מושלם".‬
‫היא אמרה, "בואי איתי למסיבה בשבת".‬
‫אז הלכתי איתה למסיבה בוויסלר.‬ ‫אני יושבת על ספה.‬
‫גבר מגיע למסיבה והיא אומרת,‬ ‫"זה הבחור שאני רוצה להכיר לך".‬
‫אני מסתכלת,‬
‫וזה בחור שחובש כובע של קפטן.‬
‫כן!‬
‫לא. לא "כן".‬
‫אני לא יודעת מה קורה לגברים‬ ‫כשהם חובשים כובעי קפטן.‬
‫אבל מביך לצפות בזה.‬
‫אתם יודעים כמה אנרגיית זין קטן צריך‬
‫כדי לחבוש כובע של קפטן,‬ ‫ואז להתנהג כאילו יש לך צי ספינות‬
‫או צי של מטוסים מזוינים?‬
‫אתם יודעים כמה זה מביך להגיד,‬ ‫"אני קפטן עכשיו"?‬
‫לא, אתה לא. אתה לא קפטן.‬
‫בחנתי את הנושא הרבה זמן.‬ ‫אבא שלי היה חובש כובע קפטן.‬
‫היינו נוסעים במעבורת למרתה'ס ויניארד‬
‫כל קיץ מבוסטון.‬
‫והוא היה חובש כובע קפטן על המעבורת.‬
‫ובמשך כל הנסיעה במעבורת,‬ ‫הייתי כל כך פרנואידית‬
‫שהקפטן האמיתי יצא ויראה‬
‫שאבא שלי מחופש בתחפושת הלווין.‬
‫רק גברים לבנים עושים את החרא הזה.‬
‫גברים שחורים לא חובשים כובעי קפטן‬ ‫ומתנהגים כמו טמבלים.‬
‫גברים אסייתים‬ ‫לא עושים כאלה שטויות בוודאות,‬
‫וגם גברים לטינים לא עושים את זה.‬
‫טוב, פיטבול כן, אבל הוא מצב מיוחד.‬
‫כי כל אחד בחברה שלנו שהוא באמת קפטן‬
‫אתם יודעים, גיבורים,‬
‫הם לא יחבשו כובע קפטן מלכתחילה.‬
‫אף אחד לא יכריז על עצמו קפטן.‬
‫הגיבורים האמיתיים של החברה שלנו,‬
‫שהם אחיות, ומורות ודיילות…‬
‫כן. הן הגיבורות עכשיו. דיילות.‬
‫אתם מאמינים לחרא שהן היו צריכות לספוג‬
‫בשלוש השנים האחרונות?‬
‫נשים תמימות,‬
‫וגייז…‬
‫שרק רוצים לבלות‬ ‫כמה סופ"שים נוספים בשנה בפורטו ויארטה,‬
‫עכשיו צריכים לבלות את המשמרות שלהם‬ ‫בהדבקת רפובליקנים שמנים למושבי המטוס שלהם.‬
‫לא ייאמן.‬
‫מדברים על התמוטטות חברתית.‬
‫הם לא מצוידים להילחם בפשע בשמיים.‬
‫אז אני רואה את הבחור הזה ומיד אני חושבת,‬ ‫"משמיד אורגזמות".‬
‫אמרתי, "אין סיכוי".‬
‫הוא רואה אותי ומגיע ישירות, רץ ישר אליי.‬
‫והוא אמר, "את צ'לסי הנדלר?"‬
‫אמרתי, "לא".‬
‫ואני מסתכלת למטה והוא נועל כפכפים.‬
‫חשבתי, "זו תקיפה כפולה".‬
‫באמצע סופת חורף בפברואר,‬ ‫הבחור הזה נועל כפכפים.‬
‫כל כך גמרתי עם גברים‬ ‫שמאריכים את האשרה שלהם לכפכפים.‬
‫מותר לכם לנעול אותם בעונה אחת.‬ ‫קוראים לה קיץ.‬
‫טוב? אל תרחיבו את הגבולות.‬
‫אלה הנעליים שלנו.‬
‫הם בשבילנו, ובשביל גייז שעושים פדיקור.‬
‫אל תנפנפו בכפות הרגליים שלכם‬ ‫מול הפרצוף שלנו. נמאס לנו מזה.‬
‫הוא אמר, "יש לך בעיה עם כפכפים?"‬ ‫אמרתי, "כן".‬
‫"רק שתדע שיש קבוצת גברים אחרת‬ ‫שאוהבת לנעול כפכפים בחורף‬
‫"וגם להתווכח עם נשים.‬
‫"קוראים להם הטאליבן."‬
‫"תחשוב על זה בפעם הבאה שתרצה לנעול‬ ‫את החמודים האלה על כפות הרגליים שלך."‬
‫הוא אמר, "תרשי לי להפיג את המתח.‬
‫"אני גרג."‬
‫אמרתי, "תן לי לנחש. שני G בסוף?"‬
‫הוא אמר, "איך ידעת?"‬
‫אמרתי, "בגלל התלבושת שלך".‬
‫ואז הוא ניסה שוב. "מהר.‬ ‫עשר הלהקות האהובות עלייך. תני שמות".‬
‫אמרתי, "ניקלבק".‬
‫ואז, כמאמץ אחרון, הוא אמר, "יש לי סמים".‬
‫אמרתי, "כדאי מאוד שיהיו לך".‬
‫ואז הוא הוציא שקית פלסטיק מלאה בכמוסות.‬
‫שאלתי מה זה. הוא אמר, "זה מולי".‬
‫ונתן לי כמוסה אחת.‬ ‫אמרתי, "תן לי את כל השקית בבקשה".‬
‫אמרתי, "תקשיב לי,‬
‫"גרגג'…‬
‫"אולי אתה חובש את כובע הקפטן,‬ ‫אבל אני הקפטנית עכשיו.‬
‫"ואתה לא ראוי לסמים שלך.‬
‫"הסמים האלה מיועדים לכל אישה במסיבה הזאת‬
‫"שנאלצה לראות את התלבושת הזו נכנסת בדלת."‬
‫הוא אמר, "את נראית כעוסה".‬
‫אמרתי, "אני כועסת.‬
‫"אני כועסת בשם כל הנשים.‬
‫"שגבר כמוך חושב שהוא יכול ללבוש תלבושת כזו‬
‫"ולבוא למסיבה ולזיין בחורה כמוני.‬ ‫לא יקרה."‬
‫אני כועסת שאחרי כל מה שלמדנו כחברה,‬
‫כולנו ביחד, גברים ונשים כאחד,‬ ‫וכל מה שביניהם,‬
‫כולנו יחד, כל מה שלמדנו‬ ‫על חוסר האיזון של הכוח‬
‫ואיזו התעללות נשים ספגו,‬
‫שגברים לא פשוט ניגשים‬
‫והמשפט הראשון שיוצא להם מהפה הוא‬ ‫"אני מצטער".‬
‫אחרי כל מה שלמדנו מחוסר מאזן הכוחות‬
‫ומההתעללות שנשים נאלצו לספוג מגברים…‬
‫זה לא אומר שאתה אשם או שאתה אשם.‬
‫זה לא אומר שום דבר כזה.‬
‫בתור חברה,‬ ‫כולכם חייבים לנו התנצלות מזוינת.‬
‫בכנות.‬
‫אתם מתווכחים איתנו על כפכפים וכובעי… באמת.‬
‫ואני יודעת…‬
‫תקשיבו, אם אתם גברים סטרייטים לבנים כאן,‬ ‫אני יודעת שמישהו הכריח אתכם לבוא.‬
‫אני יודעת שאם אתה לא בחורה, או גיי,‬ ‫או במעבר, או א-בינארי,‬
‫מישהו גרר אותך הנה הערב.‬
‫אני יודעת שכשגברים סטרייטים לבנים‬ ‫שומעים את הקול שלי‬
‫או את השם צ'לסי הנדלר,‬ ‫הם אומרים, "תעופי ממני לעזאזל!"‬
‫אני יודעת את זה.‬
‫אבל אני לא צריכה שתחבבו אותי‬ ‫כדי שאנסה לעזור לכם, בסדר?‬
‫זה לא קל גם לי.‬
‫אני צריכה להתעורר שעתיים לפני כולם‬ ‫רק כדי לנטרל את הכלבה שבי.‬
‫אני צריכה לשבת על קצה המיטה כמו תינוקת‬
‫ולשנן מנטרה שאומרת,‬ ‫"אל תהיי כלבה היום. כי זה מה שאת".‬
‫אבל אחרי כל הזמן הזה,‬ ‫כשאתם שואלים אותנו שאלות מטומטמות,‬
‫כמו "אנחנו כבר לא יודעים מה לעשות.‬ ‫אנחנו עדיין יכולים לפתוח לכן את הדלת?"‬
‫זה כאילו, "כן".‬
‫"אתם אונסים אותנו משחר האנושות.‬
‫"המעט שאתם יכולים לעשות‬ ‫זה לפתוח לנו את הדלת."‬
‫"תפתח, תסגור, ושוב תפתח, חתיכת מטומטם!‬
‫"אתה מפספס את כל השיחה?"‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫אחי אומר, "צ'לסי,‬ ‫לא כל הגברים הלבנים הם רעים".‬
‫אני אומרת לו, "לא אמרנו את זה.‬ ‫אף פעם לא אמרנו את זה.‬
‫"אבל עכשיו אתה נשמע חשוד."‬
‫ואם אתם לא המניאקים…‬
‫ואני מניחה שאם אתם יושבים בקהל הזה,‬
‫אתם עם אישה או עם גבר‬ ‫שכבר הסבירו לכם את החרא הזה.‬
‫אבל אם אתם לא המניאקים,‬ ‫אז אתם מכירים מניאק,‬
‫ואתם צריכים להפיץ את המסר הזה.‬
‫מספיק עם התלונות. מספיק עם התלונות‬ ‫על כמה שקשה להיות גבר לבן.‬
‫אתם מבינים כמה זה מעליב?‬ ‫"כל כך קשה להיות גבר לבן כרגע."‬
‫זכינו בזכות לעשות מה שאנחנו רוצות‬ ‫עם הגוף שלנו רק לפני 50 שנה,‬
‫והיא נלקחת מאיתנו היום.‬
‫אז אל תקראו לנו היסטריות.‬ ‫אנחנו לא היסטריות.‬
‫בסדר? אנחנו לא היסטריות.‬
‫הדעות שלכם על גזענות וסקסיזם לא רלוונטיות.‬
‫אתם לא הקורבנות של זה. אתם הגורמים לזה.‬
‫הייתי בוויסלר שלושה וחצי,‬ ‫אולי ארבעה חודשים.‬
‫חזרתי הביתה‬
‫ותשע…‬
‫תשע מהחברות שלי‬ ‫שהיו במערכות יחסים הטרוסקסואליות‬
‫הפכו‬
‫לצרכניות פות במשרה מלאה.‬
‫תשע מהחברות שלי.‬
‫יש בריחה המונית‬
‫של לסביוּת בגיל מתקדם‬
‫כתוצאה ישירה של התנהגות של גברים.‬
‫אנשים שאינם גייז באופן טבעי‬ ‫שוקלים להיות גייז.‬
‫אתם מפנים אותנו נגדכם ולעבר הביבר.‬
‫התקשרתי לאחותי מהירח ואמרתי,‬
‫"היי, יכול להיות שאת ואני‬ ‫נצטרך להיות זוג."‬
‫היא אמרה, "אני לא רוצה את זה".‬
‫אמרתי, "גם אני לא. בסדר?‬
‫"אבל המבחר די הצטמצם.‬
‫"אז תקני לך זוג בירקנשטוק‬ ‫כי אנחנו עוברות למיין.‬
‫זו רצינות המצב.‬
‫אתם מאלצים אותי לחשוב על לרדת לאחותי.‬
‫ולכן אני יוצאת עם גבר פיליפיני.‬
‫כי אף גבר מעולם לא דיבר איתי‬ ‫או התייחס אליי‬
‫כמו שג'ו קוי מדבר אליי ומתייחס אליי.‬
‫כלומר…‬
‫חלק מהדברים שהוא אומר לי,‬ ‫אני לא מאמינה שהוא אמיתי.‬
‫אני חושבת, "מה?"‬
‫היינו בדייט,‬ ‫באחד הדייטים הראשונים שלנו במסעדה,‬
‫והבעלים של המסעדה,‬ ‫איזה אידיוט שמן וגדול, בא לשולחן שלנו,‬
‫והוא אומר,‬ ‫"היי, ראיתי את השם שלך בהזמנות, צ'לסי.‬
‫"אני לא מעריץ גדול,‬ ‫אבל אשתי כן. אבל היא אשתי השלישית."‬
‫אמרתי, "אז בהצלחה עם אשתך הרביעית, אדוני".‬
‫הוא הלך מהשולחן וג'ו קוי אמר,‬ ‫"זה העמיד לי את הזין".‬
‫הביטחון העצמי שלי וחוסר היכולת שלי‬ ‫לספוג בולשיט מאף אחד עושים לו את זה.‬
‫במקום שאצטרך לכווץ את האישיות שלי‬
‫כדי להימנע מסירוס של הגבר,‬
‫הוא פאקינג מתחרמן ממי שאני.‬
‫אתם יודעים כמה זה סקסי?‬
‫היינו בהוואי בחג ההודיה, ולבשתי ביקיני,‬
‫ואמרתי, "מותק, אתה יכול לבדוק‬ ‫את הצלוליטיס על התחת שלי?‬
‫"זה ממש נוראי?" הוא אמר, "מה?‬
‫"צלוליטיס הוא מה שהופך אישה לאישה.‬ ‫זה פאקינג לוהט."‬
‫אמרתי, "זה העמיד לי את הזין".‬
‫אפילו לא ידעתי שקיים משפט כזה.‬
‫אמרתי, "אני חייבת לכתוב את זה‬ ‫כדי שכל אישה תשמע את המשפט הזה".‬
‫כן!‬
‫אני בחורה יהודייה מניו ג'רזי‬
‫שמעולם לא אהבה למצוץ,‬
‫כי בחור אחד מהתיכון‬
‫הרס את זה לכל הגברים שעמדתי לשכב איתם.‬
‫קוראים לו דניאל לומברדו.‬
‫ל-ו-מ-ב-ר-ד-ו.‬
‫ניסיתי למצוץ לו בפעם הראשונה בחיי.‬
‫אתם יודעים כמה מפחיד זה לילדה בת 16,‬ ‫לרדת למישהו…‬
‫את אפילו לא יודעת מה תעשי כשתגיעי לשם.‬
‫כאילו, "אני מניחה שאני פשוט אשרוק".‬
‫ניסיתי לרדת בפעם הראשונה אי פעם לדניאל,‬
‫ושמתי את הראש שלי שם,‬
‫ואז דניאל שם את היד שלו על אחורי הראש שלי.‬
‫וקמתי ובעטתי לו בביצים.‬
‫עכשיו כשמבינים אותי ומכבדים אותי,‬
‫אני לוקחת את היד של ג'ו קוי‬ ‫ושמה אותה על אחורי הראש שלי,‬
‫כי אני אוהבת מציצות עכשיו.‬
‫אני מתה עליהן.‬
‫לפעמים אני אפילו שמה‬ ‫את הפלטה לשיניים שלי.‬
‫באיזה לילה, שנינו הופענו במיזורי.‬
‫הייתי בקנזס סיטי והוא היה בספרינגפילד.‬
‫היינו במרחק שעתיים וחצי,‬ ‫אבל לשנינו היו שני לילות עם הופעות.‬
‫לילה אחד ואז בלילה הבא.‬ ‫זו המשמעות של שני לילות.‬
‫הוא סימס לי אחרי ההופעה הראשונה,‬ ‫"אני בא לתת לך נשיקת לילה טוב.‬
‫"אני לא יכול להיות כ"כ קרוב‬ ‫ולא לנשק אותך."‬
‫הוא נסע שעתיים וחצי לשם ושעתיים וחצי חזור.‬
‫לא הייתי עושה את זה בשביל אף אחד.‬
‫היינו בניו יורק, הגענו הביתה,‬
‫ואמרתי, "שיט. שכחתי לקנות טמפונים".‬
‫הוא אמר, "מותק, שבי. אני אביא לך טמפונים".‬
‫אמרתי, "בשום אופן לא.‬ ‫השעה 2:30 לפנות בוקר.‬
‫"זו ניו יורק. זה לא בטוח. אני אבוא איתך."‬
‫והוא הסתכל עליי, הושיב אותי,‬
‫ואמר, "את קונה טמפונים כל חייך".‬
‫"אני אקנה את הטמפונים שלך מעכשיו."‬
‫זה גרם לי לרצות לעשות אנאלי.‬
‫טוב? אז תתחילו לפזר את הבולשיט הזה, חבר'ה.‬
‫אני אכתוב מדריך לגברים שנקרא‬ ‫"הפיליפיני בתוכי".‬
‫תתחילו להגיד לנו את החרא הזה.‬ ‫אתם לא חייבים להאמין לזה.‬
‫רק תתחילו להגיד את זה ותתחילו להאמין.‬
‫אבל יותר חשוב, אנחנו נתחיל לשמוע את זה.‬
‫אנחנו צריכות לשמוע את זה.‬ ‫אנחנו צריכות לשמוע שצלוליטיס זה סקסי.‬
‫ואם אתן יושבות בקהל הזה‬ ‫ועדיין לא מצאתן את בן/בת הזוג שלכן,‬
‫בבקשה אל תנמיכו את הסטנדרטים שלכן.‬
‫או תיבהלו כי אתן חושבות שאתן מזדקנות.‬
‫בן או בת הזוג שלכן יגיעו.‬
‫והם לא ינעלו כפכפים ויחבשו כובע קפטן.‬
‫אמרתי לו, "אני אוהבת אותך עד הירח ובחזרה".‬
‫והוא אמר, "מותק, את אפילו לא יודעת‬ ‫איפה הירח המזוין נמצא".‬
‫תודה, נאשוויל! תודה רבה!‬
‫תודה!‬
‫תודה, חבר'ה.‬
‫תודה!‬
‫- אני עדיין מאמינה באהבה. ואני יודעת,‬ ‫עכשיו יותר מאי פעם שבן הזוג שלי יגיע. -‬
‫תודה.‬
‫תודה, נאשוויל! זה היה פאקינג מדהים.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬