Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nashville i Tennessee, er dere klare?
Ryman Auditorium, er dere klare?
En applaus for
Chelsea Handler!
Hva skjer, Nashville?
Å, ja, for en varm velkomst.
Herregud, vi klarte det. Vi overlevde!
Vi overlevde en global pandemi,
og nå skal vi late som at den ikke pågår lenger.
Det er greit for meg!
For en spennende tid å leve i.
Ikke sant? Jeg vil ikke skryte,
men etter at jeg de siste to og et halvt, tre årene
har sett alle sitte hjemme med sine ektefeller…
…og babyer,
har jeg aldri vært sikrere på mine avgjørelser i livet.
Med å forbli barnløs og alene!
Hele grunnen til at jeg aldri fikk barn
var i tilfelle…
…jeg måtte oppleve en global pandemi og vi måtte innføre hjemmeskole.
Ikke faen.
Det er folk som aldri vil komme seg etter det som skjedde.
Og de kalles foreldre.
Kan du tenke deg å bli forelder,
du har allerede gjort en stor feilberegning,
og den eneste nåden du får
er når ungen er på skolen for å få en utdannelse,
og så blir det tatt fra deg i pestens navn?
Jeg fikk aldri barn fordi jeg vil ikke være ansvarlig
for å formidle feilinformasjon til folk som vokser.
Sant? Jeg er fortsatt forvirret over mye av det som foregår.
Og i en viss alder er det for pinlig å stille spørsmål.
Jeg fant nylig ut at…
Men nylig mener jeg for syv år siden da jeg fylte 40.
Jeg fant nylig ut at solen og månen
ikke er det samme.
Jeg ble helt paff.
Jeg var i Afrika på safari med storesøsteren min, Simone,
og vi red på en elefant.
Det var en afrikansk mann som red elefanten for oss,
fordi det er det rike, hvite damer gjør.
Vi travet av gårde,
eller hva det nå heter når en elefant er på farten.
Søsteren min slår meg på skulderen, og hun sier: "Chels, se opp på himmelen.
Det er ikke ofte man får se solen…
…og månen samtidig.” Og jeg bare…
Jeg var som Scooby-Doo. "Hvor er den?"
Jeg sa: "Er de ikke alltid sammen?"
Der skulle sett uttrykket hennes, jeg sa: "Jeg tar det tilbake."
Hun sa: "Hva sa du?" Jeg sa: "Jeg sa ingenting."
Hun sa: "Jeg hørte hva du sa.
Og du må forklare meg
hva du tror det er som foregår mellom solen og månen."
Jeg sa: "Jeg har egentlig ikke tenkt over det. Det bryr meg ikke.
Det funker uten at jeg blander meg.
Hvorfor skal jeg engasjere meg, din narsissist?
Men hvis du må vite det,
jeg bare antok
at når solen går ned, dukker den opp igjen som månen.
Er det ikke det som skjer?"
Mannen på elefanten, som ikke kunne engelsk, bare…
Han tenkte: "Enda en dum amerikaner."
Søsteren min sa: "Hvordan er det mulig
at du jobber med det du gjør uten å kunne grunnleggende astronomi?"
Jeg sa: "Du kan ta deg en bolle.
Vi er på den sørlige halvkule nå. Jeg vet ikke hvilken måne du snakker om."
Hun sa: "Nei, hør på meg.
Det er én måne.
I hele solsystemet er det én jævla måne.
Og så er det én sol, kun én sol.
Og så er det én jævla idiot. Hvem av dem er du?"
Jeg sa: "Solen?"
Før pandemien hadde jeg aldri tilbrakt to uker helt alene.
Jeg ante ikke hvor mye jeg setter pris på mitt eget selskap.
Det var gøy.
Ja.
Takk.
Jeg våknet, jeg var i godt humør. Hun var i godt humør.
Jeg sier: "Vil du feste?" Jeg svarer: "Vet ikke, vil jeg? Kjør på!"
Ingenting er en bedre påminnelse om å aldri få barn
som det å sette en alarm klokken ti mandag morgen.
For å minne deg selv på å spise fleinsopp.
Har du noen gang spist fleinsopp, gått ut i hagen din
og snakket med det du trodde var et tre i to timer?
Helt til du innser at du snakker med gartneren.
Har du spist sopp med gartneren din?
Hvem har tid til det? Folk som tar sterke avgjørelser.
For gifte folk var korona et personlig helvete.
Single opplevde også sitt personlige helvete:
"Å, når skal vi få lov til å date igjen?"
Under første utflating var det ikke trygt, men jeg sa: "Jeg må date igjen."
Jeg gikk til gynekologen, jeg sa: "Bare si hva som er trygt.
Skal jeg ha sex bakfra? Hva er beste praksis?"
Hun sa: "Du tror du ikke kan bli gravid fordi du er i førtiårene,
men jeg kan fortelle deg at du har eggene til en 25-åring."
Jeg ville stikke henne med en gaffel da hun sa det.
Jeg sa at hun kunne ta eggene mine og lage en omelett av dem.
Jeg vil legge ned denne avdelingen, ikke gi den nytt liv.
Jeg liker ikke at eldre blir gravide.
Ekkelt.
Jeg var på et Goop-panel i New York City,
alle satt på benker på scenen og hadde mikrofoner.
Det var Drew Barrymore, Gwyneth Paltrow, Laura Linney fra Ozark og meg.
Vi sitter der og snakker om såpe.
Så begynte de å snakke om barneoppdragelse, da sovnet jeg.
Jeg hadde ingenting å komme med.
Jeg er ikke så arrogant at jeg sier: "Jeg kan bidra her."
Så hørte jeg Laura Linney si at hun alltid hadde ønsket å bli mor.
Det var hennes største mål i livet.
Hun hadde slitt med å bli gravid, så hun prøvde IVF flere ganger.
Av respekt for henne våknet jeg da.
Og så sa hun dette: "Og så ved et Guds mirakel
kunne jeg føde vaginalt som 50-åring" og jeg bare…
Og tok tak i pikachuen min.
Vaginaen min sydde seg selv sammen.
Som om jeg ble smittet fordi vi snakket om det.
"Kom deg vekk fra meg.
Kom deg vekk fra meg med din 50 år gamle baby."
Jeg er ikke imot at folk får barn.
Hvis du brenner for å ha barn, så støtter jeg deg i det.
Jeg liker ikke at man får barn når man er usikker.
Når du er i førtiårene og blir gravid ved et uhell, de bare…
"Da blir det baby, da." "Nei, ta abort mens du fortsatt kan, ok?"
Du gjør ingen baby noen tjeneste ved å være usikker på rollen som forelder.
Eller broren min.
Jeg var med broren min, og jeg sa: "Hvorfor er du forelder?
Du er ikke så flink til det."
Han sa: "Jeg måtte tenke på mitt ettermæle."
Jeg sa: "Hvem snakker du med? Står det noen bak meg? Hva…
Du måtte tenke… Hvem faen er du som må tenke på ditt ettermæle?
Hvem tror du at du er,
tror du folk venter på å se hva du etterlater deg på planeten?
Ditt ettermæle er at du er min bror."
Det er så flaut når menn sier sånt.
Noen ganger må man late som man ikke hører. Du bare…
Jeg vil ikke være en mor, men jeg kan være en skilt far.
Det hadde jeg fikset glatt. Begynner sterkt, 50 % hele tiden.
Ja. Dukker opp fredag ettermiddag med enhjørningfrappuccinoer,
og så til Cheesecake Factory,
tilbake til Starbucks, slippe dem av på mandag
og stikke før alvoret begynner.
Det hadde jeg fikset.
Eller en stefar.
Jeg hadde vært flink til det også. Ingen forventer noe av dere.
Det er viktig å vite at man ikke kan oppdra en baby.
Ikke legg skam på folk, si:
"Bra at du vet du ikke skal få barn.
Vi bør få en karbonkreditt for å ikke forurense med massepopulasjon."
Jeg kan ikke oppdra en baby.
Jeg har reddet ni hunder i løpet av livet mitt.
Takk.
Jeg ga fire tilbake.
Fordi jeg har en type.
Jeg er impulsiv, jeg tenker ikke gjennom ting.
Og som alle andre dyreelskere her i kveld,
når du har en type, forblir det din type, min er treg
og overvektig.
Det er det jeg ser etter i et dyr.
Jeg vil ikke gå på lange turer, gå på skogsturer
eller leke apport, ikke sant?
Jeg vil komme hjem etter en lang dag og kose.
Jeg vil legge meg med Løvenes konge,
ha ham oppå meg med det store, fete ansiktet
og den kjøttfulle nakken som svinger frem og tilbake,
mens jeg holder rundt ham.
Og så, når det blir for varmt, kan jeg si: "Kom deg av meg."
Det er det jeg ser etter i et dyr.
Jeg dro på en hundeutstilling i England.
Vi filmet noe. Ellers hadde jeg ikke dratt på en hundeutstilling.
Jeg så en Berner sennenhund. Jeg hadde aldri sett en sånn før.
"Herregud. Dette er noe jeg kunne tryllet frem i min beste drøm."
De er perfekte. Svarte, brune og hvite.
Og de er late. De vil ikke gjøre noe.
Du så det i øynene deres at de ikke har noe tæl.
"Jeg vil ha den hunden."
Jeg da det til assistenten min, Tanner. "Du må skaffe meg en Berner sennenhund."
Men når du er kjendis, kan du ikke kjøpe en hund.
Alle må være omplasserte.
Ellers brenner PETA ned huset ditt.
Så jeg sa til assistenten min: "Finn en brukt Berner sennenhund."
To uker senere kom det en valp traskende inn i livet mitt.
Jeg kunne ikke tro det. Jeg kalte ham Gary.
Det var ikke gjennomtenkt, valper er energiske.
De vil bare leke, tennene er skarpe.
De hopper på alt, og de er irriterende.
Da de to andre hundene mine traff Gary, gikk de opp
i andre etasje og kom ikke ned på to uker.
En av dem sendte melding: "Gi beskjed når Gary er borte."
Innen 48 timer hadde Gary spist to av sofaene mine.
Ikke bare putene. Hele sofaen.
"Herregud, hva er dette?" Vi måtte fjerne alle møblene nede.
Jeg bodde i et tomt lager,
jeg hadde på hodelykt og knebeskyttere og ventet på neste kamp.
Den fjerde dagen fant jeg en død ugle
i bakhagen min.
Jeg visste ikke at ugler var ekte.
Jeg trodde de var fra Game of Thrones.
Hver gang han sov, vokste Gary.
Han tok en lur, våknet, og jeg sa: "Er han større?"
Jeg ble mistenksom, så jeg fikk tak i en hundevekt.
En natt, før han sovnet, veide jeg ham, og han veide 7 kg.
Og om morgenen veide han 10 kg.
"Denne hunden kommer til å svelge noen."
Jeg tok ham til veterinæren: "Hva skjer med hunden?
Normalt sett ville jeg likt dette, men det skjer fort og jeg er redd."
Hun sa: "Å, dette er en Berner sennenhund.
Du må massere analkjertlene dens."
Jeg sa: "Vi må avlive ham.
Har du en veileder eller…
Gjør jeg det via Paypal? Er det…"
Et par uker senere hadde jeg legetime i Beverly Hills.
Det er dit du må dra i Los Angeles. Alle legene er i samme gate.
Alle tre hundene var i baksetet.
Jeg kjørte til et parkeringshus. Jeg parkerte på nivå fire.
Gary veide 22 kg. den morgenen.
Jeg tok ut kalkulatoren og fant ut hvor mye jeg måtte åpne vinduet.
Det var 6,35 cm.
Jeg åpnet vinduet litt, fordi jeg er mor.
Jeg dro til legetimen. 45 minutter. Ikke en time.
Jeg kom tilbake, Gary var borte.
Jeg så hvordan de andre to oppførte seg, en av dem hadde åpnet døren…
…og sluppet Gary ut.
Jeg ser til høyre og venstre.
Ingen Gary, og jeg tenkte: "Takk Gud det er over."
Så kjørte jeg ned de fire etasjene for å komme meg kjapt vekk.
Jeg kjørte ned til første plan,
så kom jeg til den glassbua hvor parkeringsvakten bor…
Da jeg kom frem, så jeg at parkeringsvakten
sto opp mot veggen,
og Gary hoppet på ham, som dette.
Jeg bare kjørte.
Jeg tenkte: "Det er faren din nå. Faen ta deg, Gary. Faen ta deg."
Jeg kjørte hjem.
Da jeg kom hjem, kom Tanner løpende ut:
"De fant Gary! Han er i et parkeringshus i Beverly Hills."
Jeg ropte: "Hvor er babyen min?!"
Og hele veien hjem tenkte jeg: "Du er en hurpe.
Du er en skitten liten hurpe.
Du kan bedre enn dette. Du kan være mer moderlig. Bare prøv."
Jeg lovte meg selv at jeg skulle prøve.
Jeg hentet ham, vi hadde litt hud-mot-hud.
Jeg tok ham til en hundepark,
en kvinne som heter Teresa kom løpende, hun sa:
"Er det en Berner sennenhund?" Jeg sa: "Ja. Han heter Gary."
Hun sa: "Jeg elsker Berner sennenhunder." Jeg sa: "Jeg trodde jeg gjorde det."
Hun sa: "Dessverre finner man aldri enn sånn omplasseringshund."
Jeg sa: "Du får omplassert en nå.
Vær så snill, ta Gary.
Jeg betaler for klærne og utdannelsen hans. Bare ta ham!"
Gary bor hos Teresa nå.
Jeg fant hans for alltid hjem. Sånn ser jeg på den historien.
Jeg vet at man ikke kan gjøre det med en ekte baby.
Spesielt ikke hvis du er kjendis. Du blir tatt.
Nå som vi er ferdige med å gjøre narr av brune og svarte,
passer det å fokusere på hvite menn.
Jeg begynner.
Søsteren min, hun fra månen,
invaderte huset mitt under koronaen. Hun ringte meg…
Hun har tre barn på 24, 21 og 18.
Det er ikke barn. Ok?
De bor i en leilighet i San Francisco. Hun sa: "Vi går oppå hverandre.
Vi må kanskje komme og bo litt hos deg i Los Angeles."
Husk at jeg koser meg med gartneren min.
Men det er søsteren min, så jeg sa: "Ja, kom til huset vårt."
Og jeg googler: "Hvilke land kan jeg komme inn i?"
Med en gang…
Det tok ikke 48 timer før jeg forsto hva alle har klaget over
de siste fem årene.
Jeg har en nevø, Jakey som er 24, og to nieser.
Fire kvinner bodde i huset mitt, og en mann.
Med en gang så jeg forskjellen.
Kvinner er samvittighetsfulle rundt hverandre og andre.
Alle brukte AirPods. Alle jentene på Zoom hadde på seg AirPods.
Når noen ringte, gikk de ut av rommet for å respektere andres privatliv.
Jeg hadde på meg AirPods i mitt eget hus.
Jeg var ikke på Zoom eller hørte på musikk.
Jeg håpet at ingen ville snakke med meg.
Og så gikk jeg ned i stua, og der satt min 24 år gamle nevø, Jakey,
iført basketballshorts med hull overalt,
helt utslitte.
Ikke noe fottøy. Hvorfor? Han satt på sofaen min på denne måten.
Han så på PC-en sin.
En testikkel på hver side.
Jeg sa: "Kan jeg gi deg en sigar?
Ikke sprik sånn. Du forurenser synsfeltet mitt."
Jeg har aldri sittet sånn i mitt eget hus!
"Jakey, hvorfor er du den eneste her som ikke bruker AirPods?
Alle kvinnene bruker AirPods, men ikke du."
Han sa: "Beklager, Chels."
Dag to: "Hvor er AirPodsene?" "Beklager."
Dag tre: "Hei, mirakeløre.
Hvor er AirPodsene? De er som små baller. De er ikke vanskelige å finne."
Han sa: "Jeg ser på…" Han er sportsjournalist.
Det han hører på er mer irriterende enn noe annet jeg kan tenke meg.
"Jeg ser på en klassisk Michael Jordan basketkamp.
Hvis du kommer hit, kan jeg forklare hvordan basketball fungerer."
Jeg sa: "Vi er i mitt hus.
La meg forklare noe for deg. Jeg driter i hvordan basketball fungerer.
Hvis jeg hadde brydd meg, hadde jeg fulgt med på det,
som jeg har gjort med solen og månen."
Jeg vet to ting om basketball. Michael Jordan er den beste.
Jeg så dokumentaren The Last Dance.
Ja. Jeg har aldri sett noe som…
Han har gjort seg fortjent å gå i basketballshorts.
Slitt i midten. Han har fortjent det.
Han sitter der i dokumentaren sin og drikker whisky,
blodskutte øyne fordi han er dritings.
Han vant 6 NBA-mesterskap og klager på alle han har spilt mot.
"Du er den beste, din jævel. Ja."
Jeg vet to ting om basket. Michael Jordan er best.
Og Denver Nuggets har ikke noe med kylling å gjøre.
Forklare meg hvordan basket fungerer?
Herregud.
Det er forvirrende for menn, vi pleide å like det.
Når du ville knulle en fyr,
og han kunne noe om noe som du ikke kunne noe om, så "ja".
Du kunne høre ham snakke om hva som helst.
"Ja, jeg vil vite hvordan en spreder fungerer."
Men dere dro det for langt.
Dere forklarte for mye, nå er vi forbanna.
Søsteren min ser denne utvekslingen,
hun sa: "Jeg føler at barna begynner å gå deg på nervene."
Jeg sa: "Tror du det?"
Hun sa: "Jeg tror Jakey er stresset."
Jeg sa: "Er han?"
"Ja." "Hva stresser Jakey?" Hun sa: "Pandemien."
Jeg sa: "Mer enn oss andre?"
Hun sa: "Han er en mann. Han vil ha godt av litt kvinnelig selskap.
Kanskje ha en koronatrygg date i hagen. Ingen fysisk kontakt, bare spille kort.
Jeg tror det vil bedre humøret hans."
Jeg så på henne som om hun var et romvesen.
Jeg sa: "Vil du at han skal ha en date så de kan spille kort i hagen?
Og så da? Skal han runke i bassenget mitt? Hva?
Hva skjer? Hva er planen her?
Hvem spiller kort i disse tider? Er vi på Cocoon-settet?"
Hun sa: "Det bedrer humøret hans."
Jeg så på søsteren min: "Herregud. Jeg trenger en cocktail."
Jeg sa: "La oss dra til vennen min."
Vi dro. Vi drakk et par cocktailer. Vi havnet på en snurr.
Vi kom hjem, nevøen min satt på kjøkkenet,
dritings.
Dere vet, ung og full. Rød i hele ansiktet.
Med hodet i hendene, superdramatisk.
Som om han hadde vekten av verden på skuldrene.
Som om han var dr. Fauci.
Han satt der, jeg så på ham: "Tuller du?
Hva er det, Jakey? Fikk du ikke penetrert noen i kveld?"
Han så opp og sa: "Jeg fikk ikke det! Og det er veldig frustrerende!"
Jeg kunne ikke se på søsteren min.
Jeg har gått i terapi. Jeg vet når jeg skal fjerne meg selv,
for jeg har lyst til å slå noen.
Jeg gikk opp på rommet mitt,
jeg tente en joint og tenkte på det jeg nettopp hadde sett.
Søsteren min kom opp:
"Jeg beklager det." Jeg sa: "Du skal beklage.
Du tok med deg en 24-åring, en 21-åring og en 18-åring til huset mitt.
Når er denne barneoppdragelsen over?"
Hun sa: "Det er jobben min."
Jeg sa: "Hva?" Hun sa: "Det er jobben min å høre på ham."
Jeg sa: "Det er jobben din å høre på din 24 år gamle sønn
som klager over at han er kåt
midt i en global pandemi
hvor tusenvis av mennesker dør hver eneste dag?
Vet du hvem andre som er kåt?
Vet du hvem som har onanert til Michael Jordan i åtte uker?
Og kan ikke gjøre noe med det, fordi dere aldri drar herfra!"
De dro.
Da var tiden inne. "La oss sette i gang."
Så jeg skaffet meg utstyr for hjemmediagnostisering,
jeg kunne tar prøver av potensiale penetratorer
som dukket opp i hagen min.
De kom bort…
De kom på ulike tidspunkt, jeg er ikke dum.
Noen kom klokken 19, noen 20, noen 21. Alle ville ikke skli gjennom.
Så de kom bort, jeg ga dem nesepinnen, løp inn på kjøkkenet, la den i en patron,
det tok omtrent 30 minutter å utføre diagnostikken.
I de 30 minuttene
kunne jeg intervjue dem på to meters avstand.
Hvis de sa noe irriterende, eller om de hadde en lillefingerring,
sa jeg: "Du har korona.
Du må i karantene i to uker."
Den første var ikke min type.
Han var for muskuløs Han kom nok rett fra treningsstudioet.
Tatoveringer overalt.
Ikke min greie, men vi er i en pandemi, jeg dømmer ingen.
Jeg var desperat.
Jeg intervjuet ham. Jeg kunne visualisere ham inni meg.
Jeg gikk inn, koronatesten er negativ. Jeg gikk ut igjen: "Ett spørsmål til."
Jeg var litt paranoid. Alle var det da.
Jeg vasket fortsatt takeaway maten min.
"Bare ett spørsmål til.
Hva syns du er moralsk riktig i denne tiden?"
Han sa: "Jeg bruker maske hele tiden." Jeg sa: "Flott. Jeg måtte vite det."
Så sa han: "Men jeg tror ikke de funker." Jeg sa: "Hva? Hva sa du?"
Han sa: "Hva?" Jeg sa: "Er du lege?" "Nei." "Er du vitenskapsmann?"
"Nei." "Er du sykepleier?"
"Nei." "Hvem bryr seg om hva du syns? Hvem faen bryr seg om hva du mener?
Hva snakker du om?
Nå har du korona. Pell deg vekk!
Dra hjem. Tenk over det du gjorde.
Jeg skulle til å knulle deg."
Den andre fyren kom en time senere.
Innen 30 sekunder står han der og sier at han skadet balla…
…på treningssenteret den morgenen.
Jeg kommer aldri til å forstå hvorfor streite menn
synes det er passende å nevne ballene dine.
Iallfall ikke når du treffer en dame for første gang.
Jeg ber alle streite menn som er her i kveld
tenke etter om du har vært på en date med en kvinne
og du hørte ordet "kjønnslepper".
Det har aldri skjedd.
Aldri i historien, ingen streit kvinne… Kanskje lesbiske.
Ingen streit kvinne
har sagt: "Å, jeg er mørbanket der nede.
Det var flaggdagen. Du vet."
Aldri!
Ingen kvinne sier: "Kjønnsleppene hang fast på spinningsykkelen."
Utrolig.
Og det skjer hver gang vi sitter på en spinningsykkel.
Så mann dere opp, feiginger.
Jeg tenkte: "Hva skjer? Se så fin jeg er. Se på meg."
Jeg har aldri sett bedre ut. Ekte pupper, fast rumpe.
Jeg var klar til å spre kjærligheten min.
Men menn gjorde det umulig.
Jeg tenkte: "Jeg må dra til Canada."
Canadiske menn kan være litt kjedelige, men de oppfører seg.
Ingen canadier krangler på et apotek
under en pandemi fordi de ikke vil bruke maske.
Ingen canadier snakker om ballene sine når de begynner en samtale.
Og jeg elsker å stå på ski.
Derfor elsker jeg Canada.
Pandemien avslørte at jeg har unormale hobbyer.
Andre likte å gå lange turer,
eller legge puslespill.
De lagde ting. Jeg tenkte: "Herregud."
Jeg har tre interesser. Røyke jointer, lese bøker og stå på ski.
Det er mine lidenskaper.
Jeg har ingen andre interesser. Jeg kan ikke danse eller synge.
Men da jeg var barn, hadde jeg overdreven selvtillit.
Jeg trodde jeg kunne danse og synge,
og at verden ville bli bedre når jeg begynte med det.
Jeg fikk min første mulighet da jeg var tolv,
det var uttak til cheerleadingen, jeg tenkte: "Ja!"
Nå skulle jeg få den respekten jeg trodde jeg fortjente.
Jeg deltok på uttaket. Alle skulle lære en koreografi.
"Ikke faen! Jeg har en egen koreografi."
Nemlig.
Jeg gikk hjem den dagen med hevet hode.
For første gang på barneskolen tenkte jeg: "Dette fikset jeg."
Neste dag kom jeg tidlig, jeg gikk direkte til tavlen
der listen hang med alle navnene på de som kom på laget.
Da jeg nærmet meg tavlen, stoppet helsesøster meg.
Hun sa: "Kjære deg,
alle så cheerleading uttaket i går.
Du må bli med meg så vi kan teste deg for skoliose."
Jeg satt på kontoret hennes og spurte: "Kom jeg på laget?"
Hun svarte: "Nei, du er ikke på noe lag.
Når du kommer hjem, må du be foreldrene dine gi deg
vaksinasjonskortet ditt mot polio.
Noe er galt med ryggen din."
Jeg dro hjem. Jeg var helt paff. Jeg kunne ikke tro hva som hadde skjedd.
Jeg stormet hjem. Jeg var så sint. Jeg sparket opp inngangsdøren,
gikk inn på kjøkkenet der mor lagde makaroni og ost.
Hun trodde det var et sunt måltid.
Jeg sa: "Hei! Jeg prøvedanset for cheerleadinglaget i går.
I dag testet helsesøster meg for skoliose. Vet du noe om det?"
Hun snudde seg og sa: "Vi ba deg om å aldri danse."
Jeg var ikke dum.
Jeg visste at de to diagnosene, polio og skoliose, kom til å bli nyttige.
Jeg skal huske på dette.
Og det tok ikke lang tid. Jeg hadde tyskprøve noen uker etter…
Dere vet når man våkner og husker at man ikke har lest?
Jeg hoppet ut av senga. "Faen, jeg leste ikke til tyskprøven."
Jeg brydde meg ikke, for jeg er jøde.
Det er for tidlig.
Jeg hørte at mamma kom bortover gangen.
Jeg satt i senga med beina rett ut. Hun åpnet døren, og jeg…
"Jeg vet ikke hva som skjedde. Jeg vet ikke om det er polioen.
Jeg våknet sånn."
Moren min ga meg et skjevt blikk.
Jeg var en løgner i oppveksten. Jeg løy om alt.
Foreldrene mine var klar over det.
-Mamma sa: "Jaså? Du har polio nå?" -Jeg sa: "Hva annet kan det være?
De står bare rett ut, jeg kan ikke bøye knærne.
Hva…"
Hun sa: "Hvis du har polio, må vi på legevakten.
Du kan ikke se såpeoperaer hele dagen."
Jeg sa: "Da drar vi nå."
Hun visste ikke hva hun skulle gjøre.
Hun sa: "Vel…"
Hun ga meg et par olabukser som lå på gulvet.
"Hvis vi skal til legevakten, må du ta på deg disse."
Jeg sa: "Ok." Jeg var tolv, jeg kunne sakse.
Jeg bare…
Fikk ett bein inn, deretter det andre.
Hele tiden holdt jeg øyekontakt, som den dukken, Chucky.
Jeg bare: "Ja, for faen."
Jeg fikk dem hele veien opp. Hoppet opp og sa: "Kom nå."
Vi kom oss til sykehuset,
jeg hadde en sykehusskjorte på og lå på en seng.
Legen kom inn med en 10 cm lang kanyle,
han begynte å stikke meg fra ankelen og opp låret.
"Kan du føle dette?" "Nei.
Jeg sa jo at jeg ikke kan føle noe."
Hele tiden tenkte jeg: "Jeg skulle visst at dette er testen for polio.
Jeg ville valgt en mer troverdig sykdom.
Som klamydia eller noe."
På slutten av undersøkelsen ville han ha noen ord med mamma.
Han sa: "Datteren din har ikke polio, hun har heller ikke skoliose.
Men hun trenger en psykiatrisk evaluering."
Jeg tenkte: "Det høres ut som skolefri."
Derfor er det viktig for meg å stå på ski, det tok meg lang tid å bli god,
jeg er fysisk ukoordinert.
Jeg tar det å stå på ski på største alvor.
Mitt favorittsted er Whistler i Canada. Jeg drar dit med familien min hvert år.
Jeg filmer toppløsvideoene mine der når jeg har bursdag.
Men skulle jeg ta med hundene mine, eller la dem bli igjen?
Jeg visste ikke når jeg kom tilbake. De var strenge på grensen.
Jeg har to hunder igjen etter Gary-sagaen.
Jeg ville ikke la dem være igjen, de tror at hushjelpen, Mabelle,
er moren deres.
Og at jeg er en au pair.
som kommer innom hver tredje til fjerde uke.
Jeg vet ikke om Mabelle har peanøttsmør i undertøyet,
men jeg tror hun har det.
Det var jeg som hentet dem.
Jeg vet nok til å vite at du må være den som adopterer dem
så de vet at du er mammaen.
Jeg dro til en Chow-omplassering, det er min favorittrase.
De ser ut som ekte, levende bamser med lilla tunger og stive haler.
De er reserverte. Jeg respekterer det.
Jeg dro til en Chow-omplassering. "Jeg ser etter en Chow-miks.
Gjerne litt overvektig. Hva har dere?"
Hun sa: "Vi har en søskenduo."
Jeg sa: "Jeg liker det jeg hører."
Jeg er fra en storfamilie og liker søskendynamikk.
Jeg sa: "Få dem hit."
Jeg glemmer aldri da hannhunden kom løpende rundt hjørnet,
rumpa hans var enorm,
selv om han løp mot meg, var den det første jeg så.
Han hadde en sånn nakke jeg elsker. Nakkekjøttet svingte frem og tilbake.
Underarmskjøttet svingte også frem og tilbake.
"Herregud. Dette er en hund man kan gjemme smykker i."
Søsteren var en mindre versjon av ham,
hun så mer stakkarslig ut.
Hun så ut som om hun hadde gått av en buss fra Guadalajara.
Hun hadde alopeci på ryggen.
Skallet. Du vet, en skallet hale. Hun hadde en diamantørering.
Jeg tenkte: "Stopp en hal! Du er trygg nå. Du er med mamma."
Så sa kvinnen fra omplasseringen: "De heter Bertrand og Bernice."
Det gikk nesten for meg.
Jeg måtte se bort så hun ikke tok meg for et rovdyr.
"Herregud! Det er de navnene jeg ville gi dem!"
Jeg tok dem med en gang. "Kom igjen. Jeg er moren deres nå."
Jeg tok dem til veterinæren, de var jo omplasseringshunder.
Bernices tenner var veldig dårlige.
Hun så ut som hun var fra London.
Veterinæren ringer meg: "Hei, vi skal operere nå,
jeg ville bare informere om at vi må fjerne alle tennene hennes."
Jeg sa: "Nei. Absolutt ikke. Hun har ikke den livsstilen lenger.
Hun flytter ikke til Bel Air uten tenner."
Litt av en underdog. Hun trenger i det minste to tenner.
Så hun kan tygge og forsvare seg i nødstilfeller.
Så sa veterinæren: "Og Bert må gå ned syv kilo."
Jeg slang på telefonen.
Jeg sa til hushjelpen:
"Vi utsetter ikke den hunden for kroppspress.
Om noe, skal han bli større."
Og så gjorde jeg en stor feil.
Jeg dro fra dem for tidlig.
Jeg visste ikke at det var en regel. Jeg var bare borte i 48 timer.
Jeg kom tilbake og så hushjelpen jeg har hatt i 15 år
gå gjennom kjøkkenet mitt med to ankelvekter.
Og hvem sto bak henne med fire?
Bert.
"Hva gjør du? Hva skjer her?" Hun sa: "Mamma og pappa er på diett."
"Jaså? Er du mamma og han pappa? Hvem faen er jeg i dette scenariet?"
Hun sa: "Du er grisen."
Det er det hun kaller meg. Grisen. Femten år sammen, hun kaller meg grisen.
Nå gjør vennene mine også det.
Hun kaller meg grisen
fordi hun legger sjokolade, mine favoritter…
Hun legger dem på puten min hver kveld, som er fint på et hotell.
Men hun drar på, hun tar av papiret, de kliner seg til nakken min.
Og hver morgen sier hun: "Hvor er flekken, din gris?"
Hun inkriminerer meg hjemme.
Hun elsker at hundene mine foretrekker henne.
Hun får ikke nok av det. Når hun drar hver dag klokka 16:30,
sitter Bert ved vinduet og ser på at hun kjører vekk.
Han blir forbanna og slår hodet i bakken, selvforskyldt hjernerystelse,
han er bevisstløs til klokka er åtte og hun kommer tilbake.
Hvis jeg vil sove med mine hunder, som er grunnen til at jeg har hunder…
Jeg vil bare sove med dem.
Hvis jeg vil sove med dem, må jeg lokke dem
som en overgriper.
Jeg må ha bånd på dem inni huset. Jeg må sette på dem bånd.
Så må jeg hente en kyllingvinge fra kjøleskapet
og et av Mabelles skjerf, så de kjenner duften av henne.
Jeg må snakke spansk hele veien til rommet:
"Kom til mamma, pappa. Venga. Vamos."
Jeg har hatt mindre nedverdigende one-night stands enn dette forholdet.
Når de kommer til soverommet, lokker jeg dem opp hundetrappen.
Når de er på senga, sparker jeg den vekk så de er fanget.
Etter to måneder: "Det er dehumaniserende.
Disse hundene suger."
Så ringte et omplasseringssted. "Vi har en hund. Han er en Leonberger."
Jeg sa: "Hva er det?"
De sendte meg et bilde: "Det er ikke min type."
Han veier 45 kg. Stor hund. Mager, muskuløs. Jeg liker ikke det.
Men jeg var desperat.
Jeg dro for å se på ham:
"Kanskje han og jeg kan ha en tilknytning?"
Jeg tok ham og kalte ham Hodor.
Jeg tok ham med til Bert og Bernice. Jeg satte alle på rommet mitt.
Jeg lukket døra og tenkte: "De finner ut hvem alfahannen er."
Eller alfa-hunden.
La dem ordne det. Jeg skal ikke være helikopterforelder.
Så spiste jeg en hasjkake og sovnet.
Jeg liker å være så stein som mulig når jeg sover om natten.
Bare i tilfelle noe skjer.
I tilfelle noen bryter seg inn, en inntrenger eller en voldtektsmann.
Jeg vil sove gjennom det angrepet.
Jeg vil ikke våkne og lete etter en biffkniv,
eller en panikknapp og måtte slåss mot noen.
Jeg vil dø mens angrepet pågår.
Hvis Michael Jacksons lege fortsatt var lege, ville han vært min.
Så jeg legger meg. Jeg drar til drømmeland.
Jeg våkner av en ukjent lyd.
Som om en prærieulv var på soverommet mitt.
Jeg slår på lyset og ser,
jeg ser at en av hundene mine ligger rundt Hodor som en formskifter.
Uklart hvilken det var. Så ser jeg at det er Bernice,
hun hadde på seg den gule nattkjolen jeg hadde kledd henne i.
Øynene hennes var blodskutte som Michael Jordans i dokumentaren hans.
Hun hadde tatt på leppestift også.
Hun bet Hodors nakke. "Herregud, hun vinner."
Jeg grep datteren min og kastet henne over rommet,
inn i skapet mitt og lukket døren.
Så kom Hodor etter oss, jeg kjempet imot ham
og fikk ham ut av rommet mitt og lukket døren.
Så gikk jeg inn på rommet og kollapset.
Jeg tenkte: "Jeg er så høy. Hva var det som skjedde?
Hvem var de folkene?"
Og så ser jeg ned, brystene mine var nakne.
En av brystvortene blødde.
Jeg sjekket at den fortsatt satt fast.
Så tenkte jeg: "Jeg fikser det i morgen."
Jeg tok tak i hundetrappen og klatret opp i sengen.
Mens jeg lå der
tekstet jeg assistenten min:
"Jeg må se sikkerhetsopptakene fra soverommet mitt i kveld.
Og hvis du kan legge på noe fra Shania Twain…
…eller annen glad musikk, setter jeg pris på det.
Jeg vil se på det neste gang jeg spiser sopp med gartneren min."
Og de bildene…
Når du ser dem i sakte film, ser du at jeg krongler meg ut av sengen,
jeg ser ut som Gary Busey.
Jeg griper tak i datteren min og kaster henne bortover,
hun snurrer i lufta med magen mot taket.
Så, på et tidspunkt, retter hun seg ut som et ekorn,
tar en u-sving som en 747 og kommer tilbake for å bite meg i puppen.
Med de to tennene jeg kjempet for at hun skulle beholde.
Så jeg tok henne med til Whistler.
Jeg respekterer den hunden.
Begge ble med. "Vi skal være i et vinterland.
Jeg skal gi dem nye minner. De kommer til å glemme Mabelle."
Det ble karantene i to uker.
Jeg kunne bare gå tur med hundene. Jeg hadde aldri gått tur med dem før.
Den andre dagen møtte vi på en canadisk kvinne.
Hun hadde parka og Ugg-støvler på. Hun så Bert og Bernice og bare…
Jeg spør: "Hva?" Hun sa: "Hvorfor er de ikke i bånd?"
Jeg sa: "Fordi de er så late. De kan knapt gå.
De kommer aldri til å løpe. Ikke tenk på det."
Hun sa: "Men noen kan tro de er bjørner."
Jeg sa: "Men de har halstørkler på seg.
Kjenner du mange bjørner som kler seg før de går ut for å myrde folk?"
Karantenen min var over. Jeg ville bare stå på ski.
Men jeg hadde ingen å stå på ski med.
"Herregud, hva gjør jeg?" Jeg hyrte en guide.
Sakte gikk han over til å bli prostituert på heltid.
Så fikk jeg en soppinfeksjon. Jeg bare…
"Tuller du med meg?" Sånn er det å være en kvinne.
Du er så kåt, du finner noen å ha sex med og så får du en allergisk reaksjon.
Jeg gikk til apoteket, jeg så etter en kur mot soppinfeksjon.
Der fant jeg Monistat 3,
du gnir kremen på pikachuen din, soppinfeksjonen blir borte på tre dager.
Eller, hvis du har det veldig gøy og vil forlenge det med fire dager,
har du Monistat 7.
"Finnes det et alternativ for ti eller fjorten dager
i tilfelle jeg vil ta det som en feire
fordi jeg elsker å klø på musa mi foran fremmede folk."
Hvem fant opp den medisinen? En mann.
Jeg kunne ikke tro det. "Hva er dette?"
Så jeg tekstet legen min i LA.
I USA får vi Diflucan.
Det er én stor pille. Du tar den, 48 timer senere er soppinfeksjonen borte.
"Kan du gi meg en resept på Diflucan?"
"De har ikke det i Canada. Jeg gir deg noe som ligner."
"Ok." Han ringer apoteket for meg. Jeg går frem og tilbake.
Jeg har på meg skiutstyret mitt. Jeg ser ut som en stor pikk.
Så roper han på meg.
Han gir meg en pille som er større enn Diflucan.
Den er som et lite missil.
Jeg tar den i munnen og drikker vann. Så går jeg tilbake til stolheisen.
Jeg kjører opp med to fremmede, pillen har satt seg fast i halsen.
"Dette er en veldig stor pille.
Hvorfor går den ikke ned?"
Jeg bare…
"Jeg må få denne ned før jeg kjører ned bakken.
Jeg kan ikke stå på ski sånn."
Jeg kommer til toppen, den sitter fast. "Jeg må drikke mer vann."
Jeg bestiller en margarita. Jeg styrter den. Jeg…
Pillen sitter fortsatt fast. "Jeg har et problem her.
Hva skjer?"
Og så tar jeg papiret som pillen kom i opp av lommen.
Med store, svarte bokstaver står det: "Kun for vaginalt bruk."
Og jeg bare: "Huffameg."
Så jeg tekster legen min.
"Hei."
Jeg sa: "Hei, du."
Jeg sa: "Den pillen
du ga meg en resept på, fungerer den
uansett hvilket hull du putter den i?"
Han skrev tilbake: "Hvilket hull la du den i?"
"Hva?" Jeg teller hullene mine. "Hva?"
Jeg svarte: "Ikke i rumpa."
Han skrev: "Kjære vene."
De neste 48 timene var uutholdelige.
Jeg ventet på at en surdeigs startpakke skulle komme ut av munnen min.
"Å, flott. Nå er jeg baker. En kanadisk baker."
Etter den fiaskoen møtte jeg endelig en venn.
Hun het Kelly. Vi sto på ski i et par dager.
Jeg sa: "Du er veldig kul og alt, men det jeg ser etter er en mann.
Jeg er her i tre måneder, seks måneder. Hvem vet hvor lenge dette vil vare?
Jeg vil ha noen jeg kan stå på ski med og ha sex med, i den rekkefølgen,
det blir ikke deg.
Jeg kommer aldri til å kontakte dem etter at jeg har dratt.
Dette er en stor mulighet for noen.
Hun sa: "Jeg kan hjelpe deg." Jeg sa: "Flott."
"Bli med meg på en fest på lørdag."
Så jeg blir med henne. Jeg sitter på en sofa.
En mann kommer inn, hun sier: "Det er han jeg vil hooke deg opp med."
Jeg ser på ham,
han er en fyr med en kapteinhatt.
Ja!
Nei. Ikke "ja".
Hva skjer med menn når de tar på seg en kapteinhatt?
Det er flaut å se på.
Det skal mye mikropikkenergi til
for å ta på en kapteinhatt og late som om du har en flåte skip
eller fordømte fly?
Du vet hvor flaut det er: "Jeg er kaptein nå."
Nei. Du er ikke kaptein.
Jeg har studert dette lenge. Faren min gikk med kapteinhatt.
Hver sommer tok vi fergen til Martha's Vineyard fra Boston.
Han hadde kapteinhatten på.
Jeg var redd for at den ekte kapteinen
skulle komme ned å se at pappa hadde et halloween-kostyme på.
Det er bare hvite menn som gjør sånt.
Svarte menn tar ikke på seg kapteinhatter og oppfører seg som drittsekker.
Asiatiske gutter gjør det helt klart ikke, latinogutter gjør det heller ikke.
Pitbull gjør det, han er et spesielt tilfelle.
Alle som virkelig er en kaptein, helter,
hadde aldri tatt på seg en kapteinhatt.
Ingen anser seg selv som kaptein.
De virkelige heltene våre, sykepleiere, lærere og flyverter…
Ja. De er våre helter nå. Flyverter.
Forestill dere den dritten de har måttet utstå
de siste tre årene.
Uskyldige kvinner og homofile menn…
…som bare ville tilbringe noen helger i året i Puerto Vallarta,
nå må de teipe fast feite republikanere til flysetene sine.
Utrolig.
Snakk om samfunnssammenbrudd.
De er ikke rustet til å bekjempe kriminalitet.
Jeg så denne fyren og tenkte: "Usmakelig.
Ikke faen."
Han så meg og kom rett bort.
"Er du Chelsea Handler?"
Jeg sa: "Nei."
Jeg så ned, han hadde flipflops på.
"Dette er et dobbeltangrep."
Midt i en vinterstorm i februar hadde han på seg flipflops.
Jeg er så ferdig med menn som forlenger visumet for flipflops.
Du får bruke dem under én sesong. Sommeren.
Ok? Ikke utvid grensene.
Det er våre sko.
De er for oss og homofile menn som får pedikyr.
Ikke vis oss føttene deres. Vi er lei av det.
Han spurte: "Har du et problem med flipflops?" "Ja.
Det er en annen gruppe menn som elsker å bruke flipflops om vinteren
og som også krangler med kvinner. De kalles Taliban.
Tenk på det neste gang du vil ta de på føttene dine."
Han sa: "La meg bryte isen.
Jeg heter Gregg."
Jeg sa: "La meg gjette. To G-er?"
"Hvordan visste du det?" "På grunn av antrekket ditt."
Han prøvde igjen. "Topp ti favorittband. Navngi dem."
"Nickelback".
Som et siste forsøk, sa han: "Jeg har dop."
Jeg sa: "Det bør du ha."
Han tok frem en plastpose med alle disse kapslene.
Han sa: "Det er Molly."
Han ga meg en kapsel. Jeg sa: "Gi meg hele posen."
Jeg sa: "Hør her,
Grej.
Du har kapteinhatten på, men jeg er kapteinen nå.
Du fortjener ikke dopet ditt.
Disse tilhører kvinnene her på festen som måtte se deg i det antrekket."
Han sa: "Du virker sint." Jeg sa: "Jeg er det.
Jeg er sint på vegne av alle kvinner.
En mann som deg tror han kan kle seg sånn
og knulle en jente som meg. Det skjer ikke."
Jeg er sint fordi etter alt vi har lært,
alle sammen, menn og kvinner, alt imellom,
alle sammen, alt vi har lært om ubalansen i samfunnet
og mishandlingen kvinner har vært utsatt for
så sier fortsatt ikke menn "unnskyld" når de møter en kvinne.
Etter alt vi har lært om maktbalansen
og overgrepene som kvinner har blitt utsatt for av menn…
Det betyr ikke at dere har skylden. Det betyr ikke det.
Som et samfunn skylder dere oss en jævla unnskyldning.
Ærlig talt.
Dere krangler med oss om flipflops og en kaptein… Ærlig talt.
Og jeg vet…
Hvis du er en hvit mann her, vet jeg at noen fikk deg til å komme.
Hvis du ikke er jente, homofil, trans eller ikke-binær,
har noen dratt deg hit.
Jeg vet at når hvite menn hører lyden av stemmen min,
eller navnet Chelsea Handler, sier de: "Kom deg vekk!"
Jeg vet det.
Men jeg kan hjelpe dere uten at dere liker meg.
Det er ikke lett for meg heller.
Jeg må våkne to timer før alle andre bare for å avhurpefisere meg.
Jeg må sitte på sengekanten som en baby
og si et mantra: "Ikke vær en hurpe i dag. Du er en."
Men etter alt dette, når dere stiller dumme spørsmål:
"Vi vet ikke hva vi skal gjøre lenger. Kan vi fortsatt åpne døren for dere?"
"Ja.
Dere har voldtatt oss siden tidenes morgen.
Det minste dere kan gjøre er å åpne døren for oss.
Åpne den, lukk den, og åpne den igjen, din idiot!
Gikk du glipp av hele samtalen?"
Det er utrolig. Broren min sa: "Alle menn er ikke kjipe."
Jeg sa: "Ingen har sagt det. Men nå høres du mistenkelig ut."
Hvis du ikke er drittsekken… Hvis du sitter her i publikum,
er du med noen som allerede har forklart dette.
Hvis du ikke er drittsekken, kjenner du en drittsekk, spre ordet.
Ingen flere klager på hvor vanskelig det er å være en hvit mann.
Forstår dere hvor fornærmende det er? "Det er så vanskelig å være en hvit mann."
Vi vant retten til å gjøre det vi vil med kroppene våre for 50 år siden,
den blir tatt fra oss i dag.
Ikke kall oss hysteriske. Vi er ikke hysteriske.
Deres meninger om rasisme og sexisme er irrelevante.
Dere er ikke ofrene, men gjerningsmennene.
Jeg var i Whistler tre og en halv, kanskje fire måneder.
Jeg kom hjem
og ni av venninnene mine, som var i heteroseksuelle forhold,
hadde gått over til å bli heltids flatbankere.
Ni av venninnene mine.
Det er en folkevandring
inn i voksendebuterende homoseksualitet
som et direkte resultat av menns oppførsel.
Folk som ikke er homofile, vurderer å bli homofile.
Dere vender oss vekk fra dere og mot musa.
Jeg ringte søsteren min fra månen og sa:
"Du og jeg må kanskje bli et par."
Hun sa: "Jeg vil ikke det."
Jeg sa: "Ikke jeg heller. Men det er ikke mange alternativer igjen.
Skaff deg et par Birkenstocks, det kan hende vi drar til Maine."
Situasjonen har blitt såpass alvorlig.
Dere tvinger meg til å tenke på å gå ned på min egen søster.
Derfor dater jeg en filippinsk mann.
Ingen mann har behandlet meg på den måten Jo Koy behandler meg på.
Altså…
Noen av tingene han sier til meg er utrolige.
"Hva?"
Vi var på en av våre første stevnemøter,
eieren av restauranten, en stor, tjukk idiot, kommer bort,
han sa: "Jeg så navnet ditt i reservasjonsboken.
Ikke en fan, men kona er det. Hun er min tredje kone."
Jeg sa: "Lykke til med din fjerde kone."
Han gikk fra bordet og Jo Koy sa: "Det gjorde pikken min hard."
Min selvtillit og manglende evne til å tåle dritt fra noen tenner ham.
I stedet for at jeg må spille svakere for å unngå å såre en mann,
blir han tent av den jeg er.
Vet dere hvor sexy det er?
Vi var på Hawaii under høsttakkefesten,
jeg sa: "Skatt, se på appelsinhuden min.
Er det ille?" Han sa: "Hva?
Appelsinhud gjør en kvinne til en kvinne. Det er sexy."
Jeg sa: "Det tente meg."
Jeg visste ikke at det var en setning.
Jeg sa: "Jeg må skrive dette ned, alle kvinner må høre det."
Ja!
Jeg er en jødisk jente fra New Jersey
som alltid har hatet å suge menn
fordi en fyr fra highschool
ødela det for resten av gutta jeg noensinne skulle ha sex med.
Han heter Daniel Lombardo.
L-O-M-B-A-R-D-O.
Han var den første jeg prøvde å suge.
Dere vet hvor skremmende det er for en 16-åring å gå ned på…
Du vet ikke hva du skal gjøre når du kommer ned dit.
"Kanskje jeg skal plystre."
Jeg prøvde å suge Daniel,
jeg la hodet mitt der nede
og så la Daniel hånden sin på baksiden av hodet mitt.
Jeg reiste meg og sparket ham i balla.
Nå som jeg blir sett og respektert,
tar jeg hånden til Jo Koy og legger den på hodet mitt,
for jeg elsker å suge ham.
Jeg kan ikke få nok.
Av og til setter jeg på Invisalign.
Her om kvelden opptrådte vi i Missouri. Jeg var i Kansas City, han i Springfield.
Vi var to og en halv time unna hverandre, begge hadde to show på rad.
Én kveld og så neste kveld. Det er det det betyr.
Han sendte en melding: "Jeg kommer for å kysse deg god natt.
Jeg kan ikke være så nær uten å gjøre det."
To og en halv time frem og tilbake.
Jeg ville aldri gjort det for noen.
Vi var i New York, vi er hjemme, jeg sa: "Faen, jeg glemte tamponger."
Han sa: "Jeg går for å kjøpe noen."
Jeg sa: "Nei, klokken er 02:30. Det er farlig. Jeg blir med."
Han ser på meg og sier:
"Du har kjøpt tamponger hele livet. Jeg kjøper tampongene dine fra nå av."
Det fikk meg til å ville ha analsex.
Ok? Så begynn med dette, gutter.
Jeg skal skrive en håndbok for menn, Fillipineren i meg.
Begynn å si sånt. Du trenger ikke tro det.
Troen kommer etter hvert. Det viktige er at vi hører det.
Vi trenger å høre det. Appelsinhud er sexy.
Hvis du ikke har funnet din person ennå, ikke senk standardene dine
eller få panikk over alderen din.
Personen din kommer uten flipflops og en kapteinhatt.
Jeg sa til ham: "Jeg elsker deg til månen og tilbake."
Han sa: "Kjære, du vet ikke hvor månen er."
Takk, Nashville! Tusen takk!
Takk!
Takk, folkens!
Takk!
JEG TROR PÅ KJÆRLIGHETEN. NÅ VET JEG AT MIN PERSON KOMMER.
Takk, Nashville! Dette var fantastisk.
Tekst: Anya Bratberg