Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nashville, Tennessee, är ni redo?
Ryman Auditorium, är ni redo?
En stor applåd för…
…Chelsea Handler!
Läget, Nashville?
Oj, vilket varmt välkomnande.
Herregud, alltså! Vi klarade det. Vi är överlevare.
Vi överlevde en global pandemi, och nu ska vi låtsas att allt är över.
Det är helt okej för mig!
Vilken spännande tid att leva i.
Eller hur? Jag vill inte skryta…
…men efter att i två och ett halvt, tre år
ha sett alla sitta fast hemma,
med sina makar…
…och bebisar…
…så har jag aldrig varit mer säker på att jag fattar bra beslut om mitt liv!
Jag ska förbli barnlös och ensam…
Den enda anledningen till att jag aldrig skaffade barn var risken…
…att det skulle bli en pandemi och barnet skulle få ha hemundervisning.
Så fan heller.
Vissa kommer aldrig att återhämta sig från det som hände.
De kallas föräldrar.
Kan ni tänka er att bli förälder…
Ni har redan begått ett stort misstag…
…och den enda andningspaus ni får är när ni skickar iväg barnet till skolan,
men så kommer det en farsot och stjäl det från er!
Det riktiga skälet till att jag inte har barn är
att jag inte vill sprida felaktig information till växande människor.
Eller hur? Jag är själv fortfarande förvirrad över en massa grejer.
Vid en viss ålder blir det för pinsamt att ställa frågor.
Jag fick nyligen veta…
Med det menar jag för 7 år sen, när jag blev 40.
Jag fick först nyligen veta att solen och månen
inte är samma sak.
Jag blev alldeles paff.
Jag var i Afrika på safari med min storasyster Simone.
Vi red på en elefant, med en afrikansk man som styrde elefanten åt oss,
för det är så rika vita bitchar gör.
Vi travade på, eller vad det nu kan heta när en elefant rör sig.
Min syster, Simone, knuffar till mig och säger: "Chels, titta på himlen.
Det är inte så ofta man ser solen…
…och månen…på samma gång."
Jag bara…
Jag var som Scooby-Doo. "Var är den?" Jag sa: "Är de inte alltid tillsammans?"
Min systers min…
Jag bara: "Glöm det."
Hon sa: "Vad sa du?" "Jag sa inget."
Hon sa: "Jag hörde dig. Du måste förklara för mig…
…vad du tror händer med solen och månen."
Jag sa: "Jag har inte tänkt särskilt mycket på det.
Jag bryr mig inte så mycket. Det funkar bra utan mig.
Varför skulle jag bry mig, din narcissist?
Men om du måste veta…
…antog jag bara…
…att när solen gick ner,
så studsade den upp som månen.
Är det inte det som händer?"
Mannen på elefanten, som inte talade engelska, bara…
Han tänkte: "Ännu en korkad amerikan."
Min syster sa: "Hur kan du vara 40 och jobba med det du gör
utan att kunna grundläggande astronomi?"
Jag sa: "Ta det lugnt som fankan nu.
Vi är faktiskt på södra halvklotet.
Jag vet inte ens vilken måne du pratar om."
Hon sa: "Nej, du ska lyssna på mig. Det finns en måne.
I hela solsystemet finns det en jävla måne.
Och sen finns det en sol.
Och sen finns det en jävla idiot. Vilken är du?"
Jag bara: "Solen?"
Före pandemin hade jag aldrig tillbringat två veckor helt ensam.
Jag hade aldrig vetat hur mycket jag gillade att vara med mig själv.
Jag var kul.
Ja.
Tack.
Jag vaknade och hade det bra, och hon hade det bra.
Jag frågade: "Vill du festa?" "Jag vet inte. Vill jag? "Ja." "Okej!"
Inget är ett bättre argument mot att skaffa barn
än att sätta väckarklockan på tio en måndagsmorgon.
För att påminna en om att ta lite svamp.
Har ni nånsin tagit svamp, gått ut i trädgården
och pratat med det som ni trodde var ett träd i två timmar…
…när det egentligen var er trädgårdsarkitekt?
Har ni nånsin tagit svamp med er trädgårdsarkitekt?
Vem har tid att göra det? Folk som fattar bra beslut.
Jag vet att folk som är gifta hade ett helvete under covid.
Singlar hade sin egen version av helvetet,
för vi tänkte bara: "När ska vi kunna få till det igen?"
Första gången covid lugnade sig var det inte säkert, men jag måste tillbaka upp.
Jag träffade min gynekolog och frågade vad som är säkert.
"Ska jag göra det bakifrån? Vad är bäst?"
Hon sa: "Jag vet att du är 40 och tror att du inte kan bli gravid,
men jag ska säga dig att du har en 25-årings ägg."
Jag ville hugga henne med en gaffel när hon sa det.
Jag sa att hon kunde ta mina ägg och göra omelett om hon ville.
Jag vill avsluta saker här nere, inte sätta i gång festen.
Jag är inte intresserad av pensionärsgraviditeter. Äckligt.
Jag gjorde ett panelsamtal åt Gwyneth Paltrows Goop.
Vi satt på scen, på pallar, med var sin mikrofon.
Det var Drew Barrymore, Gwyneth Paltrow, Laura Linney från Ozark och jag.
Vi satt där och pratade om…tvål.
Sen började folk tala om föräldraskap, så då började jag nicka till.
Jag visste att jag inte hade nåt att säga. Jag är inte arrogant nog att tro det.
Då hörde jag Laura Linney säga hur allt hon nånsin hade velat var att bli mamma.
Det var hennes enda syfte.
Hon hade svårt att bli gravid, så hon fick göra IVF ett antal gånger.
Av respekt öppnade jag ögonen.
Sen sa hon meningen:
"Av ett gudomligt mirakel kunde jag föda vaginalt vid 50 års ålder." Jag bara…
Jag tog mig i pikachun.
Min slida sydde ihop sig själv den dagen.
Jag trodde att hennes barnsnack skulle smitta.
"Håll dig undan, Laura Linney. Håll dig undan med din 50-årsbebis."
Jag har inget emot barn.
Om du verkligen vill ha barn förstår jag. Jag står bakom dig.
Men om du är tveksam och skaffar barn…
När man är över 40, som många av mina väninnor,
som råkar bli gravida och bara…
"Jag ska visst ha barn…"
"Kom igen, bitch. Gör abort medan du fortfarande kan."
Ingen bebis kommer att tacka dig om du är tveksam till att bli förälder.
Eller min bror. Jag träffade honom nyligen och frågade: "Varför är du förälder?
Du är inte särskilt bra på det."
Han sa: "Chelsea, jag måste tänka på mitt arv."
"Vem pratar du med? Står det nån bakom mig? Vem…?
Måste du tänka på ditt… Vem fan är du att tänka på ditt arv?
Vem tror du att du är?
Tror du att nån är intresserad av vad du lämnar efter dig här på jorden?
Ditt arv är att du är min jävla bror."
Det är så pinsamt när män säger sånt. Ibland måste man låtsas att man inte hör…
Jag vill inte bli mamma, men jag hade gärna varit en frånskild pappa.
Jag hade gjort det skitbra. Att vara på topp hälften av tiden.
Visst. Dyka upp på fredagar med enhörningsfrappuccinos,
och sen till Cheesecake Factory,
och sen till Starbucks och så släppa dem och dra på måndag, innan allt skiter sig.
Jag hade varit grym.
Eller styvpappa.
Jag hade varit grym på det med.
Ingen förväntar sig nånting av er.
Man måste inse om man inte har det som krävs för att uppfostra barn.
Vi borde berömma dem. "Bra gjort att du vet att du inte bör ha barn."
Vi borde få koldioxidkrediter för att inte bidra till överbefolkningen.
Jag har inte inte det som krävs för att ha barn.
Jag har räddat nio hundar i mitt liv.
Tack.
Jag har lämnat tillbaka fyra.
För att jag har en typ.
Och jag är impulsiv, och jag tänker inte efter.
Som alla andra djurälskare här i kväll har jag en typ som jag håller mig till.
Min typ är långsam…
…och överviktig. Det är det jag vill ha hos ett djur.
Jag vill inte gå på långa promenader med mitt djur, eller gå ut och vandra
eller ens leka kasta pinne, faktiskt.
Jag vill komma hem efter en lång dag och bara gosa.
Jag vill lägga mig med Lejonkungen,
och ha honom ovanpå mig med sitt stora, tjocka ansikte,
och sin fläskiga hals som vajar hit och dit
när jag slår armarna runt honom.
Sen, när det blir för varmt, kan jag säga: "Hoppa av, för fan!"
Det är det jag vill ha i en följeslagare.
Jag var på en hundutställning i England.
Vi spelade in nånting, för annars hade jag aldrig gått på en hundutställning.
Jag såg en berner sennenhund. Jag hade aldrig sett en sån förut.
"Herregud. Det här är som nåt som jag skulle hitta på i min allra bästa dröm."
De är perfekta. Svarta, bruna och vita.
Och de är lata. De vill inte göra nånting.
Man ser på deras ögon att de inte har nåt driv alls.
"Jag vill ha en sån."
Jag kom hem och sa till min assistent att jag måste ha en berner sennenhund.
Men om man är känd kan man inte köpa en hund.
Man måste rädda alla sina djur.
Annars bränner Djurens vänner ner ens hus.
Jag sa till min assistent att han måste hitta
en begagnad berner sennenhund.
Två veckor senare kom en två veckor gammal trekilos berner sennenhund in i mitt liv.
Helt otroligt. Jag döpte honom till Gary.
Jag hade inte tänkt på att valpar är energiska och vill leka.
Och de har vassa tänder. Och de hoppar på allt. Och de är störiga.
När mina två andra hundar träffade Gary gick de upp på övervåningen
och kom inte ner på två veckor.
En av dem messade: "Hör av dig när Gary är borta."
På 48 timmar hade Gary ätit upp två soffor.
Inte bara kuddarna. Hela soffan.
"Herregud, vad är det här…" Vi tog bort alla möbler på bottenvåningen.
Jag bodde i en tom lagerlokal och hade pannlampa och knäskydd,
i väntan på nästa dust.
Dag fyra hittade jag en död uggla…
…i min trädgård.
Jag visste inte att ugglor fanns på riktigt.
Jag trodde att de kom från Game of Thrones.
Varje gång Gary sov, så växte han.
Om han tog en tupplur tänkte jag: "Är han större?"
Jag började bli misstänksam, så jag skaffade en våg. En hundvåg.
En kväll innan han somnade vägde jag honom och då vägde han nio kilo.
På morgonen vägde han tio kilo.
Jag tänkte: "Den här hunden kommer att svälja nån."
Jag tog honom till veterinären.
"Jag vet inte vad som händer här. Det går för fort och jag är rädd."
Och hon sa bara: "Jaha, det här är en berner sennenhund.
Man måste massera deras analkörtlar."
Jag sa: "Vi måste avliva honom.
Har du en chef eller…
Gör jag det via Paypal? Hur…?"
Lite senare skulle jag träffa min läkare i Beverly Hills.
Det är dit man går i Los Angeles. Alla läkare finns på samma gata.
Jag tog hundarna i baksätet och åkte till ett parkeringshus i Beverly Hills.
Jag parkerade på våning fyra.
Den morgonen vägde Gary 22 kilo.
Jag tog ut min räknare och räknade ut hur mycket jag behövde öppna fönstret.
6,5 centimeter.
Jag öppnade fönstret 6,5 centimeter, för jag är en bra matte.
Jag gick till läkaren. Det tog bara trekvart.
När jag kommer tillbaka är Gary borta.
Jag kunde se på de andra hundarna att en av dem hade öppnat dörren…
…och släppt ut Gary.
Jag tittade åt höger och åt vänster, såg inte Gary och tänkte:
"Äntligen är det över."
Jag körde ner jävligt snabbt för att komma därifrån.
Jag körde ner till bottenvåningen
och fram till den lilla glasburen där parkeringsvakten bor…
…och när jag kom fram såg jag parkeringsvakten i sin bur,
med ryggen mot väggen, och Gary hoppade på honom så här.
Så jag fortsatte köra.
Jag tänkte: "Han är din husse nu. Fan ta dig, Gary. Fan ta dig."
Jag körde hem.
När jag kom hem kom min assistent utspringande och ropade:
"De har hittat Gary! I ett parkeringshus i Beverly Hills!"
Jag bara: "Var är min bebis?"
Hela vägen hem tänker jag: "Du är för jävlig.
Du är bara för jävlig.
Du kan bättre än så. Du kan vara mer moderlig. Försök."
Jag lovade mig själv att försöka.
Jag åkte och hämtade honom och gjorde lite hud mot hud…
Sen tog jag honom till rastgården, och när vi kom in
kom den här kvinnan som heter Teresa springande:
"Är det en berner sennenhund?"
"Ja. Han heter Gary."
"Jag älskar berner sennenhundar."
"Det trodde jag också."
"Jag har alltid velat ha en, men de finns aldrig på härbärgen."
Jag sa: "Du ska få rädda en här och nu.
Snälla, ta Gary.
Jag betalar för hans kläder och utbildning, bara du tar honom!"
Gary bor hos Teresa nu.
Jag hittade ett hem åt honom. Det är så jag ser på saken.
Jag vet att man inte kan göra så med en riktig bebis.
Särskilt om man är känd. Då åker man fast.
Nu när vi har slutat skämta om bruna och svarta människor…
…har vi ett utmärkt tillfälle att fokusera på heterosexuella vita män. Jag börjar.
Min syster, hon från månen…
…invaderade mitt hus under covid.
Hon ringde… Hon har tre barn, som är 24, 21 och 18.
Det är inga jävla barn, okej?
De bor i San Francisco, i en lägenhet.
Hon sa: "Vi har det så trångt här.
Vi kanske måste komma och bo hos dig i Los Angeles ett tag."
Kom ihåg hur bra jag har det med min trädgårdsarkitekt.
Men hon är min syster, så jag sa: "Visst, flytta in hos oss."
Samtidigt googlade jag vilka länder man kunde åka till.
På en gång… Det tog inte 48 timmar
tills jag insåg vad alla höll på och gnällde om de senaste fem åren.
Jag har en systerson, Jakey, som är 24, och jag har två systerdöttrar.
Det bodde alltså fyra kvinnor i mitt hus, och en man.
Jag såg skillnaden på en gång.
För kvinnor tänker på varandra och på andra människor.
Alla hade Airpods. När tjejerna hade sina Zoom-zoom-boom-booms hade de Airpods.
När det ringde lämnade de rummet för att respektera andras privatliv.
Jag hade Airpods hemma hos mig själv.
Jag var varken på Zoom eller lyssnade på musik.
Jag hoppades bara att ingen skulle prata med mig.
Sen gick jag ner till mitt vardagsrum, och där satt min 24-åriga systerson Jakey
i nätshorts som var trasiga överallt, bara helt sönder,
och inga skor, för varför det? Och han satt på min soffa så här.
Han höll på med datorn.
Hans kulor hängde på var sin sida.
Jag bara: "Ursäkta, vill du ha en cigarr?
Kan du dra ihop benen? Du förorenar min sikt."
Jag har aldrig suttit så där hemma hos mig själv!
Jag sa: "Jakey, varför är du den enda här som inte har Airpods?
Alla kvinnor har Airpods, men inte du."
Han bara: "Oj, då. Förlåt, Chels."
Nästa dag: "Var är dina Airpods?" "Förlåt."
Tredje dagen… "Du, mirakelörat.
Var är dina Airpods? De ser ut som två små kulor. Du borde kunna hitta dem."
Han sa: "Jag tittar bara på…" Han är sportjournalist.
Det han lyssnar på är mer irriterande än nåt ljud jag kan tänka mig.
Han sa: "Jag tittar bara på den här klassiska Michael Jordan-matchen.
Om du kommer hit kan jag förklara hur basketboll går till."
Jag sa: "Vi är i mitt palats.
Jag vill förklara en sak för dig, Jakey.
Jag skiter fullständigt i hur basketboll går till.
Om jag var intresserad hade jag brytt mig de senaste 45 åren av mitt liv,
som med solen och månen."
Jag vet två saker om basket.
Jag vet att Michael Jordan är GOAT.
Jag såg den där dokumentären The Last Dance. Jag såg den.
Jag vet. Han… Jag har aldrig sett nåt liknande.
Han har förtjänat rätten att ha nätshorts.
Med hål i mitten och allt. Han har förtjänat den rätten.
Han sitter där i sin dokumentär med sin whisky
och sina blodsprängda ögon för att han är full hela tiden…
Han är sexfaldig mästare och snackar skit om alla som han har spelat mot.
Jag bara: "Du äger verkligen. Jajamän."
Jag vet två saker om basket. Michael Jordan är GOAT.
Och Denver Nuggets har inget med kyckling att göra.
Förklara hur basketboll går till…
Herregud… Det måste vara förvirrande för män, för förr gillade vi sånt.
Jag gjorde det. När man ville knulla nån och han visste nåt man inte visste…
"Kom igen…"
Eller hur? Man lyssnade på honom prata om nästan vad som helst.
Jag bara: "Ja, jag vill veta hur en sprinkler fungerar."
Men sen gick ni för långt. Ni förklarade för mycket, och nu är vi förbannade.
Min syster Simone såg allt det här och sa:
"Det känns som att barnen börjar gå dig på nerverna."
"Tror du det?"
Hon sa: "Jag tror att Jakey är väldigt stressad."
Jag sa: "Jaså?"
"Ja." "Vad är Jakey stressad över?"
"Pandemin." "Mer stressad än alla vi andra?"
"Ja, han är kille. Det vore nog bra att ha lite kvinnligt umgänge.
Kanske en covidsäker dejt i trädgården.
De rör inte vid varandra, utan spelar kort eller nåt.
Det skulle säkert…göra honom gladare."
Jag tittar på min syster som om hon är en utomjording.
Jag sa: "Vill du att det ska komma hit nån så att de kan spela kort i trädgården?"
Ska han runka i min pool sen eller vad då?
Vad händer? Vad är det som pågår?
Och vem spelar kort längre? Har det här blivit filmen Cocoon?
"Han kommer att bli gladare."
Jag tittar på min syster och tänker: "Jag behöver en cocktail."
Jag sa: "Visst. Vi går hem till min vän."
Vi går dit och tar några cocktails och blir ganska berusade.
När vi kommer hem sitter min systerson på min kökspall full som en alika.
Så där som unga blir. Röd i hela ansiktet.
Han sitter med huvudet i händerna, superdramatiskt,
som om han bär på hela världens sorger och bekymmer.
Som om han är dr Fauci eller nåt.
Han sitter där och jag tittar på honom och tänker: "Du måste fan skoja!"
Jag frågar: "Vad är det, Jakey? Fick du inte penetrera nån i kväll?"
Han tittar upp och säger: "Nej, det fick jag inte, och det är väldigt jobbigt!"
Jag kunde inte se min syster i ögonen.
Jag har gått i terapi.
Jag vet när jag ska avlägsna mig för att inte slå till nån.
Jag gick upp till mitt sovrum,
tände en joint och satt där och tänkte på vad jag just hade bevittnat.
Min syster kom fram och sa: "Du, jag är ledsen för det där."
Jag sa: "Det ska du vara.
Du har en 24-åring, en 21-åring och en 18-åring som bor i mitt hus.
När kommer hela den här jävla föräldraskapsgrejen ta slut?"
Hon sa: "Det är mitt jobb."
"Va?" "Det är mitt jobb att lyssna på honom."
"Är det ditt jobb att lyssna på din 24-åriga son
gnälla och klaga på hur kåt han är
mitt i en global pandemi när tusentals människor dör varje dag?
Vet du vem som också är kåt?
Vet du vem som har runkat till Michael Jordan i åtta veckor?
Och som inte kan göra nåt åt det för att ni aldrig försvinner!"
Så de stack.
Sen var det dags. Nu skulle det bli åka av.
Jag gick och köpte mitt eget covidtest,
så att jag kunde provta alla potentiella penetrerare
som dök upp i min trädgård.
De kom… Jag gav dem ju olika tider, för jag är ingen idiot.
Nån kom klockan sju, nån vid åtta, nån vid nio…
Alla kunde ju inte vara toppen.
De kom och jag petade dem i näsan,
sprang in i köket och körde i gång testet,
och det tog ungefär 30 minuter att köra testet.
Under de 30 minuterna kunde jag gå ut igen och intervjua dem från två meters håll.
Om de sa nåt irriterande…
…eller hade ring på lillfingret så sa jag: "Du har covid.
Du får karantän i två veckor."
Den första som dök upp var inte riktigt min typ.
Han var för muskulös. Han såg ut som om han kom från gymmet.
Tatueringar överallt.
Det är inte heller min grej, men jag är inte kräsen i en pandemi.
Jag var desperat.
Jag intervjuade honom. Det var okej. Jag kunde tänka mig honom inuti mig.
Jag tittar på hans covidtest. Det är negativt.
Jag sa: "Bara en fråga till."
Jag var lite paranoid. Vi var alla lite paranoida då.
Det var när jag fortfarande desinficerade hämtmat.
Jag sa: "Bara en fråga till. Vad tycker du är moraliskt passande just nu?"
Han sa: "Jag har alltid munskydd". Jag sa: "Det var allt jag ville veta."
Han sa: "Men jag tror inte att de funkar." Jag sa: "Va? Vad sa du?"
Han sa: "Vad då?" "Är du läkare?"
"Nej." "Är du forskare?"
"Nej." "Är du sjuksköterska?"
"Nej." "Vem bryr sig om vad du tror?
Vem bryr sig om din korkade åsikt?
Vad pratar du om?
Nu har du covid. Ut ur mitt hus!
Försvinn! Åk hem. Tänk på vad du precis gjorde.
Jag tänkte precis knulla dig."
Nästa kille kom en timme senare.
Inom 30 sekunder berättar han att han gjorde illa kulorna…
…på gymmet samma morgon.
Jag fattar inte hur heterokillar tror att det nånsin passar att nämna sina kulor.
Särskilt inte första gången man träffar en potentiell dejt.
Jag vill att alla heteromän som sitter här i kväll
tänker på när ni senast gick på dejt med en kvinna
och ni hörde ordet "blygdläppar":
Det har aldrig hänt. Aldrig nånsin har nån heterosexuell kvinna…
Kanske lesbiska. Ingen heterosexuell kvinna…
…har nånsin sagt: "Åh, vad jag är öm där nere.
Det var flaggdag. Du vet hur det är." Aldrig!
Ingen kvinna säger: "Blygdläpparna fastnade i träningscykeln i morse."
Helt otroligt.
Och bara så ni vet händer det varje gång vi går på en träningscykel.
Så skärp er, era veklingar.
Jag bara: "Vad är det som händer? Titta så söt jag är. Titta bara."
Jag är snyggare än nånsin. Tuttarna är äkta, röven är fast.
Jag ville sprida min kärlek över hela staden.
Men männen gjorde det omöjligt.
Jag tänkte att jag måste åka till Kanada.
Kanadensiska män kan vara tråkiga, men de beter sig åtminstone normalt.
Ingen kanadensare börjar bråka på ett apotek
om att ha munskydd under brinnande pandemi.
Ingen kanadensare nämner sina kulor
inom 30 sekunder från att man börjar prata.
Och jag älskar att åka skidor.
Så därför älskar jag Kanada.
Under covid insåg jag att jag inte har hobbyer.
Andra såg fram emot att ta långa promenader eller lägga pussel.
Eller slöjda.
Jag tänkte bara: "Herregud…"
Jag har tre intressen.
Jag gillar att röka på, att läsa böcker och att åka skidor. Det brinner jag för.
Jag har inga andra intressen. Jag kan inte dansa eller sjunga.
När jag var liten hade jag mycket felriktat självförtroende.
Jag trodde att jag kunde dansa och sjunga
och att världen skulle bli bättre om jag började göra det.
Min första chans kom när jag var 12 år och det var cheerleading-audition.
Jag tänkte: "Nu är det dags. Nu ska jag få den respekt som jag förtjänar."
Inför min audition fanns det en koreografi som alla skulle lära sig.
Jag bara: "Skit i det. Jag kör min egen grej."
Precis.
Jag kom hem från skolan med huvudet högt.
För första gången under min grundskoletid kände jag att jag hade koll på nånting.
Jag kom till skolan tidigt nästa dag och gick fram till tavlan
där de hade skrivit namnen på alla som hade kommit med,
och när jag var på väg fram stoppade skolsystern mig.
Hon sa: "Raring…
Vi såg din cheerleading-audition i går.
Du måste följa med mig till sjukstugan.
Vi måste ta några prover för skolios."
Jag satt på hennes rum och frågade: "Kom jag med?"
Hon sa: "Nej, raring, du kom inte med.
När du har kommit hem i dag måste du också be dina föräldrar
om ett bevis för att du har vaccinerats mot polio. Det är nåt fel på din rygg."
Jag gick hem och var helt förstummad. Jag förstod inte vad som hade hänt.
Jag stormade hem. Jag var ursinnig. Jag öppnade dörren och smällde igen den,
gick in i köket, där mamma gjorde makaroner med ost,
för hon tänkte att det var ett bra jävla mellanmål.
Jag sa: "Du! Jag var på audition till cheerleadinglaget i går,
och i dag ville skolsystern ta prov för skolios. Vet du nåt om det?"
Hon vände sig om och sa: "Vi sa ju att du inte fick dansa."
Men jag var inte dum. Jag visste vad polio och skolios betydde.
"Det där kan jag utnyttja senare. Det ser jag till att spara på."
Det dröjde inte länge. Jag hade tyskaprov några veckor senare och vaknade…
Minns ni hur det var när man vaknade och insåg att man inte hade pluggat?
Jag flög ur sängen och tänkte: "Fan, jag har inte pluggat till tyskan!"
Jag brydde mig inte om tyskan, för jag är jude.
Det är för tidigt.
När jag hörde min mammas steg stack jag ut mina ben ur sängen och bara…
"Jag vet inte vad som hände! Jag vet inte om det är min polio!
Jag vaknade så här."
Min mamma såg väldigt tveksam ut,
för jag ljög mycket som barn. Jag ljög om allt.
Mina föräldrar visste det.
Min mamma sa: "Jaså? Har du polio?"
Jag sa: "Jag vet inte vad det annars kan vara.
Det går bara att sticka ut benen. Det går inte att böja dem. Vad…?"
Hon sa: "Om du har polio måste vi åka till akuten.
Du kan inte sitta hemma och titta på såpor."
Jag sa: "Okej, då sticker vi."
Och då visste hon inte vad hon skulle göra. Hon sa: "Ja…"
Sen gav hon mig ett par jeans som låg på golvet
och sa: "Om vi ska till akuten måste du sätta på dig nåt."
Jag sa: "Okej." Jag var 12. Jag kunde saxa med benen. Jag bara…
Jag fick på ett byxben, och sen bytte jag.
Hela tiden höll jag ögonkontakt, som den onda dockan Chucky.
Jag bara: "Ja, bitch…"
Jag drog upp dem till midjan, hoppade upp och sa: "Kom då."
Vi kom fram till sjukhuset, och jag fick lägga mig på en brits,
och då kom läkaren in med en decimeterlång nål
och började sticka mig från ankeln hela vägen upp till höften.
Han frågade: "Känner du det här?" Jag bara: "Nej…"
"Jag känner ju ingenting."
Hela tiden tänker jag: "Fan. Om jag bara hade vetat att man testade polio så här.
Då hade jag valt en mer trovärdig sjukdom.
Som klamydia eller nåt."
Efter undersökningen pratade han med min mamma i enrum.
Han sa: "Din dotter har inte polio, och hon har inte skolios.
Men hon behöver en psykiatrisk utredning."
Jag bara: "Det låter som en ledig dag till."
Det är därför skidåkning är så viktigt.
Det tog lång tid att bli bra, för jag har dålig koordinationsförmåga.
Jag tar skidåkning på största allvar.
Jag brukar åka till Whistler i Kanada. Hela familjen åker ditt varje jul.
Jag åker dit varje födelsedag för att filma mina toplessvideor.
Mitt enda dilemma var om jag skulle ta med hundarna eller inte.
Jag visste inte om jag skulle komma tillbaka.
De hade tuffa gränskontroller, och jag har två hundar kvar efter Gary-historien.
Jag ville inte lämna dem. De tror redan att min hushållerska Mabelle
är deras biologiska mamma.
Och att jag är nån slampig au pair som kommer nån gång var fjärde vecka.
Jag vet inte om Mabelle har jordnötssmör i trosorna…
…men det tror jag.
Det var jag som hämtade dem. Jag vet att man måste hämta sina hundar själv,
så att de vet att man är deras matte.
Jag ville ha en chow chow, för de är min favorithundras.
De ser ut som levande teddybjörnar med sina lila tungor och höga svansar.
De är reserverade. Jag respekterar det.
Jag gick till ett hundhärbärge och sa: "Jag vill ha en chow chow.
Helst lite tjock. Vad har ni?"
Hon sa: "Vi har ett specialerbjudande med en bror och en syster."
Jag sa: "Det låter bra."
Jag kommer från en stor familj. Jag älskar syskondynamiken. "Jag vill se dem."
Jag glömmer aldrig när jag såg hanhunden komma runt hörnet.
Hans rumpa var så stor…
…att trots att han sprang mot mig var den det första jag såg.
Han hade en fläskig hals som jag älskar och det vajade fram och tillbaka…
Och han hade fläskiga underarmar som vajade fram och tillbaka…
"Herregud… Det här är en hund som man kan gömma juveler i."
Tiken, hans syster, som var mer som en filet mignon-version av honom,
såg mycket tuffare ut, som om hon precis hade hoppat av bussen från Guadalajara.
Hon hade alopeci på ryggen.
Hon hade inget hår och en hårlös svans, och en diamantring i örat.
Jag bara: "Ta det lugnt, bitch. Du är trygg nu. Du är hos matte."
Sen sa kvinnan på härbärget: "De heter Bertrand och Bernice."
Det gick nästan för mig där och då.
Jag fick titta bort så att hon inte skulle bli rädd.
Jag bara: "Det var precis vad jag hade tänkt kalla dem!"
Jag tog dem direkt. "Kom igen, jag är er matte nu. Nu kör vi!"
Jag fick börja hos veterinären, för de var ju räddade. Bernices tänder var hemska.
Hon såg ut som om hon kom från London.
Veterinären ringde och sa: "Hej, vi ska precis operera,
och jag vill bara att du ska veta att vi kanske måste ta ut alla tänderna."
Jag sa: "Nej. Absolut inte. Hon lever inte det livet längre.
Hon flyttar inte till Bel Air utan tänder.
Snacka om underdog. Hon behöver minst två tänder.
Så att hon kan tugga och försvara sig i ett nödläge."
Sen sa veterinären: "Och Bert måste gå ner åtta kilo."
Då lade jag på. Jävla bitch.
Jag sa till Mabelle: "Vi ska inte låta hunden skämmas över sin kropp.
Om vi gör nånting ska vi göra honom större."
Då begick jag ett avgörande misstag.
Jag åkte hemifrån för tidigt. Jag visste inte att det var en regel.
Jag var borta i 48 timmar.
När jag kom tillbaka såg jag hur min hushållerska sen 15 år,
gick runt i köket med två ankelvikter.
Och vem gick bakom henne med fyra?
Bert.
Jag bara: "Vad gör du? Vad är det här?"
Hon sa: "Matte och husse går på diet."
Jag sa: "Jaså? Är du matte och han husse? Vem fan är jag i det här scenariot?"
Hon sa: "Du är bebisgris."
Det är det min hushållerska kallar mig Efter 15 år kallar hon mig bebisgris.
Nu kallar alla mina vänner mig bebisgris.
Hon kallar mig det för att hon lägger chokladbitar, min favoritsort…
Hon lämnar dem på min kudde varje kväll, som om jag bodde på hotell.
Sen går hon ett steg längre och tar bort papperet från chokladen,
så att den kör barbacka på min kudde.
Sen kommer hon in varje morgon och frågar: "Var är fläcken, din bebisgris?"
Hon försöker sätta dit mig i mitt eget hem.
Hon älskar att mina hundar föredrar henne.
Hon kan inte få nog. När hon åker vid halv fem sitter Bert vid fönstret,
ser hennes bil köra i väg,
han blir förbannad, slår huvudet i marken, får hjärnskakning…
…och ligger i koma till klockan åtta, när hon kommer nästa morgon.
Om jag vill sova med mina egna hundar, vilket är hela skälet till att ha hundar…
Allt jag vill göra är att sova med dem.
Om jag vill sova med hundarna måste jag locka dem.
Som en barnarövare.
Jag måste ta med deras koppel in och sätta på kopplet inomhus.
Jag måste hämta kycklingvingar ur kylen
och sätta på mig Mabelles scarf, så att jag luktar som hon.
Jag måste tala spanska hela vägen till sovrummet.
"Kom till matte, husse. Venga. Vamos."
Jag har haft engångsligg som är mindre förnedrande
än mitt förhållande till hundarna.
När de är i sovrummet måste jag locka dem upp för hundtrappan,
och väl i sängen sparkar jag bort den så att de inte kommer ner.
Efter två månader tänkte jag: "Det här går inte. De här hundarna suger."
Då ringde ett hundhärbärge och sa: "Vi har en hund, en leonberger."
Jag bara: "Vad är det?"
De skickade en bild och jag sa: "Det är inte min typ."
Han vägde 50 kilo. En stor hund, med mycket muskler. Inte min grej.
Men jag var ju desperat.
Jag åkte dit, såg honom och tänkte: "Vi kanske kan få nåt slags kontakt."
Jag tog honom och döpte honom till Hodor.
Hemma släppte jag in honom och Bert och Bernice i sovrummet.
Jag stängde dörren och tänkte: "De får räkna ut vem som är alfahannen.
Eller alfahunden. De får lösa det. Jag tänker inte vara en helikoptermatte."
Jag tog en marijuanatablett och gick och lade mig.
Jag gillar att vara så hög som möjligt när jag sover.
Om det skulle hända nåt.
Om det skulle komma in nån, en inbrottstjuv eller en våldtäktsman,
då vill jag sova genom alltihop.
Jag vill inte vakna och behöva leta efter en kniv
eller en panikknapp eller slåss med nån.
Jag vill dö långsamt medan attacken inträffar.
Om Michael Jacksons läkare fortfarande var läkare hade han varit min läkare.
Jag somnade och svävade bort till drömmarnas land,
och vaknade till ett helt nytt ljud. Det lät som en koyot i sovrummet.
Jag tände lampan och såg mig omkring och såg hur en av mina hundar
hade virat sig runt den nya hunden, Hodor, som nåt slags hamnskiftare.
Jag såg inte vem dem det var, men insåg att det var Bernice.
Hon hade samma gula negligé som jag hade satt på henne kvällen innan.
Hennes ögon var blodsprängda,
precis som Michael Jordans i dokumentären.
Hon kanske hade läppstift också.
Hon bet Hodors hals. Jag tänkte: "Herregud, hon vinner."
Jag hoppade upp, tog tag i min dotter och kastade i väg henne,
rakt in i garderoben och stängde dörren.
Sen kom Hodor mot oss och jag värjde mig mot honom
och fick ut honom ur sovrummet och stängde dörren.
Sen gick jag tillbaka in i sovrummet och kollapsade.
Jag tänkte: "Herregud, så hög jag är… Vad var det där?
Vilka var de?"
Sen tittade jag ner och såg att mitt bröst hängde ut.
Och min bröstvårta blödde.
Jag kollade att det fortfarande satt fast.
Sen tänkte jag: "Det får vänta till i morgon."
Jag tog hundtrappan, ställde den vid sängen och klättrade upp igen.
Jag låg i min säng…
…och messade min assistent och sa:
"Jag måste se övervakningsvideon från mitt sovrum i kväll.
Du kan väl ljudlägga den med lite Shania Twain…
…eller nån annan pigg musik. Jag skulle uppskatta det.
Jag vill titta på det nästa gång jag tar svamp ihop med min trädgårdsarkitekt."
På den videon…
När man tittar i slow motion ser man mig stappla ur sängen…
Jag ser ut som Gary Busey.
Jag tar upp min egen dotter och kastar upp henne i skyn,
där hon snurrar runt i luften med magen mot taket.
Sen rätar hon på sig som en ekorre,
och snurrar runt som en jävla 747:a i skyn,
och kommer ner och biter mig i tutten.
Med de två tänder som jag kämpade för att hon skulle få behålla.
Så jag tog med henne till Whistler.
Jag respekterar den hunden som fan.
Jag tog med båda. "Vi ska till ett härligt vinterland. De kommer att glömma Mabelle."
Jag fick sitta i karantän i två veckor och fick bara gå ut med hundarna.
Jag hade aldrig gått ut med dem förut.
När vi var ute och gick andra dagen dök en kanadensisk kvinna upp.
Hon har en stor parkas och Uggs. Hon ser Bert och Bernice och bara…
Jag bara: "Vad är det?" "Varför har du dem inte kopplade?"
Jag sa: "För att de är så lata. De orkar ju inte ens gå.
De kommer aldrig att springa. Var inte rädd."
Hon sa: "Inte för min skull. Folk kan tro att de är björnar."
Jag sa: "De har ju snusnäsdukar båda två.
Känner du till många björnar som klär upp sig innan de mördar folk?"
Efter karantänen ville jag bara åka skidor,
men det är inte säkert att åka ensam, så jag anlitade en skidguide.
Med tiden blev han en heltidsprostituerad.
Sen fick jag en svampinfektion.
Jag bara: "Skojar du med mig?"
Så är det att vara kvinna.
Man är jättekåt, hittar nån som penetrerar en,
och sen får man en allergisk reaktion mot honom.
Jag gick till apoteket och letade efter medicin mot svampinfektioner,
och jag hittade Monistat 3.
Det är en kräm som man tar på sin pikachu, och efter tre dagar är svampen borta.
Och om man har riktigt roligt och vill hålla på i fyra dagar till,
så finns även Monistat 7.
Jag frågade: "Finns det ingen variant på 10 eller 14 dagar för en riktig fest,
eftersom jag älskar att klia mig i muttan inför främlingar?"
Vet ni vem som kom på den medicinen? En man.
Det var helt otroligt. "Vad är det här?" Så jag messade min läkare i L.A.
I USA tar vi Diflucan.
Det är en stor tablett. Man tar den och på 48 timmar försvinner svampen.
Jag frågade om han kunde skriva ut Diflucan.
"De har inte det i Kanada. Jag skriver ut nåt motsvarande."
Okej. Han skickade receptet till apoteket och jag vankade av och an…
Jag hade skidpjäxor och hjälm. Jag såg ut som en jättekuk.
Han säger mitt namn, jag går dit och får en tablett som är större än Diflucan.
Den är som en liten missil.
Jag stoppar den i munnen, tar lite vatten, och går tillbaka ut och tar skidliften.
Jag åker i skidliften med två totala främlingar,
och jag kan inte svälja tabletten.
Jag bara: "Oj, vilken stor tablett. Varför kan jag inte svälja?"
Jag bara…
"Jag måste bli av med den innan jag börjar åka.
Det är ju farligt. Jag kan inte åka skidor med en tablett i halsen."
Jag kommer upp och den sitter kvar. Jag tänker: "Jag måste dricka lite mer."
Jag går till baren och tar en margarita. Jag sveper den och…
Jag kan fortfarande inte svälja. "Det här var ju riktigt jobbigt."
"Vad är det som pågår?"
Sen tar jag paketet som den kom i ur fickan på skidbyxorna…
Med stora, svarta bokstäver står det:
"Enbart för vaginalt bruk."
"Hoppsan."
Jag messade min läkare.
Jag skrev: "Hej…
Du…
Den där tabletten…
…som du skrev ut, fungerar den…
…oavsett vilket hål man stoppar den i?"
Han svarade: "Vilket hål stoppade du den i?"
Jag bara: "Va?" Jag räknar mina hål… Va…?
Jag svarade: "Inte rumpan."
Han svarade: "Jösses…"
Det var 48 smärtsamma timmar…
…när jag väntade på att en surdegsstarter skulle komma ut ur munnen på mig.
Jag tänkte: "Härligt. Nu är jag bagare. Kanadensisk bagare."
Efter det fiaskot kunde jag äntligen träffa en kompis.
Hon hette Kelly, och vi åkte ihop i några dagar.
Jag sa: "Du är cool och så, men egentligen söker jag efter en man.
Okej? Jag är här i tre, sex månader… Vem vet hur länge det här håller på?
Jag vill hitta nån som jag kan åka skidor med och sen ha sex med,
och du räcker inte till."
Jag sa: "Jag tar aldrig kontakt igen när jag lämnar Whistler.
Det är en stor möjlighet för nån."
Hon sa: "Jag kan hjälpa dig. Följ med mig på en fest på lördag."
Så jag följde med henne på fest i Whistler. Jag satt på en soffa.
En man kom in och hon sa: "Det var han jag tänkte mig åt dig."
Jag tittar dit…
…och han har på sig en kaptensmössa.
Ja!
Nej. Inte "Ja."
Jag vet inte vad som händer med män som tar på sig kaptensmössor.
Men det är pinsamt att se.
Vet ni hur mycket mikrokuk-energi som krävs för att ta på en kaptensmössa
och låtsas att man har en flotta med fartyg eller jävla flygplan?
Inser ni hur pinsamt det är att låtsas att man är nåt slags kapten?
Nej, du är inte kapten.
Jag har studerat det länge. Min pappa brukade ha kaptensmössa.
Vi tog färjan till Martha's Vineyard från Boston varje sommar.
Han hade kaptensmössa på färjan.
Hela resan var jag paranoid över att den äkta kaptenen skulle komma ner
och se att min pappa hade maskeradkostym.
Bara vita killar gör sånt här.
Svarta killar tar inte på sig kaptensmössor och beter sig jävligt.
Asiatiska killar gör definitivt inte det, och inte latinokillar heller.
Jo, Pitbull gör det, men han är lite speciell.
Alla i vårt samhälle som är riktiga kaptener, riktiga hjältar,
skulle aldrig ta på sig en kaptensmössa. Ingen skulle kalla sig själv en kapten.
Vårt samhälles riktiga hjältar är sjuksköterskor, lärare, flygvärdinnor…
Ja. De är våra hjältar. Flygvärdinnorna.
Kan ni fatta hur mycket skit de har stått ut med de senaste tre åren?
Oskyldiga kvinnor
och bögar…
…som bara ville tillbringa några helger om året i Puerto Vallarta…
…måste lägga tid på att tejpa fast tjocka republikaner i sina stolar.
Helt otroligt.
Snacka om en samhällskollaps.
Deras jobb är inte att bekämpa brott i skyn.
Jag ser honom direkt och tänker: "Ståndstoppare."
Han har inte en chans, men han ser mig och kommer rakt mot mig.
Han frågar: "Är du Chelsea Handler?"
Jag svarar nej.
Jag tittar ner och ser att han har flip-flops.
Han anfaller mig på två fronter.
Mitt i ett vinteroväder i februari har den här typen på sig flip-flops.
Jag är så trött på män som förnyar sitt flip-flop-visum.
Man får ha dem under en årstid. Den heter sommar.
Okej? Tänj inte på gränserna.
Det är våra skor.
Det är till för oss och för bögar som gör pedikyr.
Stoppa inte era fötter i våra ansikten. Det räcker nu.
Han sa: "Har du nåt emot flip-flops?" "Ja."
Jag sa: "Det finns en helt annan grupp män som också har flip-flops på vintern
och som bråkar med kvinnor.
De kallas talibaner.
Tänk på det nästa gång du vill ta på dig dem, okej?"
Han sa: "Vi kan väl tagga ner lite. Jag heter Gregg."
Jag sa: "Låt mig gissa. Två G?"
"Hur visste du det?"
"På grund av din klädsel."
Han försökte igen: "Snabbt. Säg dina tio favoritband."
Jag sa: "Nickelback…"
Som ett sista, desperat försök sa han: "Jag har droger."
Jag sa: "Det hoppas jag verkligen."
Sen tog han fram en plastpåse med en massa olika kapslar.
Han sa: "Det är Molly."
Han gav mig en kapsel, men jag sa: "Snälla, ge mig hela påsen."
Jag sa: "Lyssna nu, Grejj…
Du må ha kaptensmössa på dig, men det är jag som styr nu.
Du förtjänar inte dina droger.
De här drogerna är till för alla kvinnor här inne,
som såg dina kläder komma in genom dörren."
Han sa: "Du verkar arg." Jag sa: "Det är jag."
"Jag är arg å alla kvinnors vägnar på att nån som du tror att du kan ha på dig det
och komma på fest och knulla nån som jag. Aldrig i livet."
Jag är arg för att, efter allt vi har lärt oss som samhälle,
tillsammans, män och kvinnor och alla däremellan, tillsammans,
allt vi har lärt oss om maktobalans och vad kvinnor har utsatts för,
så borde det första män säger när de kommer fram vara: "Jag är ledsen."
Efter allt vi har lärt oss om maktobalans
och allt det som kvinnor har utsatts för av män…
Det betyder inte att du eller du är skyldig. Det betyder inte det,
men ni är alla skyldiga oss en jävla ursäkt.
Kom igen…
Ni bråkar om flip-flops och kaptensmössor… Kom igen.
Jag vet…
Om du är en vit heterosexuell man vet jag att nån annan tvingade hit dig.
Om du inte är tjej eller bög eller trans eller icke-binär så tvingade nån hit dig.
När vita heterosexuella män hör min röst
eller namnet Chelsea Handler vill de bara försvinna.
Jag vet det, men ni behöver inte gilla mig för att jag ska försöka hjälpa er.
Det är inte lätt för mig heller.
Jag måste vakna två timmar tidigare för att hinna avjävlifiera mig själv.
Jag måste sitta på sängkanten som en bebis
och säga mitt mantra: "Var inte så överjävlig i dag. Du är det."
Men efter all denna tid, när ni män ställer era dumma jävla frågor, som:
"Vi vet inte vad vi ska göra längre. Får vi fortfarande öppna dörren åt er?"
"Ja! Ni har våldtagit oss sen tidernas begynnelse.
Det minsta ni kan göra är att öppna dörren åt oss.
Öppna den, stäng den och öppna den igen, din idiot!
Har du missat hela konversationen?"
Det är helt jävla otroligt. Min bror sa: "Chelsea, alla vita killar är inte svin."
"Ingen har sagt det. Ingen har nånsin sagt det.
Men nu låter du misstänkt."
Om du inte är en idiot… Jag antar att om du sitter här,
så är du med nån som redan har förklarat allt…
Om du inte är idioten så känner du en, och du måste sprida det här budskapet.
Inget mer gnäll. Inget gnäll om hur svårt det är att vara en vit kille.
Inser ni vilken förolämpning det är? "Det är så svårt att vara en vit man nu."
Vi vann rätten att göra vad vi vill med våra kroppar för 50 år sen,
och vi blir fråntagna den rätten i dag!
Säg inte att vi är hysteriska. Det är vi inte. Vi är inte hysteriska.
Vad ni tycker om rasism och sexism spelar ingen roll.
Ni är inte offren här. Ni är förövarna.
Jag var i Whistler kanske tre och en halv, fyra månader.
Jag kom hem och nio…
Nio av mina väninnor som hade heterosexuella förhållanden
hade blivit muttmumsare på heltid.
Nio av mina väninnor.
Det pågår en massflykt…
…av kvinnor som blir lesbiska som vuxna, som ett direkt resultat av mäns beteende.
Folk som inte är naturligt homosexuella funderar på att bli det.
Ni vänder oss mot er och till mutta.
Jag ringde min syster från månen och sa:
"Du och jag kanske måste bli ett par."
Hon sa: "Det vill jag inte."
Jag sa: "Inte jag heller, okej? Men det börjar bli ont om alternativ.
Skaffa ett par Birkenstocks, för vi kanske måste flytta till Maine."
Så allvarligt har det blivit.
Ni tvingar mig att fundera på att sätta på min egen syster.
Därför dejtar jag en filippinsk man.
Ingen man har nånsin talat till mig eller behandlat mig
som Jo Koy talar till mig och behandlar mig.
Jag menar…
Vissa saker han säger gör att jag knappt kan tro mina öron. Jag bara: "Va?"
På en av våra första dejter kom den tjocke restaurangägaren fram till vårt bord.
"Jag såg ditt namn på listan i kväll. Jag är inget fan, men min fru är det.
Hon är min tredje fru."
Jag sa: "Lycka till med din fjärde fru."
Han gick därifrån och Jo Koy sa: "Det där gjorde mig hård."
Mitt självförtroende och att jag vägrar ta skit från nån gör honom kåt.
I stället för att jag måste förminska mig för att inte förvekliga en man,
blir han kåt av den jag är.
Fattar ni hur sexigt det är?
Vi var på Hawaii på thanksgiving och jag hade bikini.
Jag sa: "Älskling, kan du titta på celluliten på röven? Är den hemsk?"
Han sa: "Va? Celluliter gör en kvinna till en kvinna. Det är jävligt sexigt."
Jag sa: "Det där gjorde mig hård."
Jag visste inte att nån kunde säga så.
"Jag måste skriva ner det så att alla kvinnor får höra det."
Ja!
Jag är en judisk tjej från New Jersey som aldrig har gillat att ge oralsex,
för att en kille i high school
förstörde det för alla andra killar som jag nånsin har sex med.
Han heter Daniel Lombardo.
L-O-M-B-A-R-D-O.
Jag försökte ge honom min första avsugning.
Fattar ni hur skrämmande det är för en 16-årig tjej att göra det?
Man vet inte vad man ens ska göra där.
"Jag kanske kan vissla?"
Jag försökte ge Daniel min första avsugning,
och jag stack ner huvudet, och då lade Daniel handen på mitt huvud…
…och jag sparkade honom i skrevet.
Nu när jag är sedd och respekterad tar jag Jo Koys hand och håller den på mitt huvud.
Nu älskar jag oralsex. Jag kan inte få nog.
Ibland tar jag på mig tandställningen.
Härom kvällen uppträdde vi i Missouri, jag i Kansas City och han i Springfield.
Vi var två och en halv timmar bort, men vi uppträdde två kvällar.
En kväll och sen nästa. Det är det två kvällar betyder.
Efter första kvällen messade han: "Jag är för nära för att inte kyssa dig god natt."
Han körde två och en halv timme dit och två och en halv tillbaka.
Jag skulle aldrig göra det för någon.
Vi var hemma i New York och jag insåg att jag hade glömt köpa tamponger.
Han sa: "Jag fixar det åt dig."
"Nej. Klockan är halv tre på natten. New York är farligt. Jag följer med."
Han tittade på mig och sa: "Du har köpt tamponger hela ditt liv.
Från och med nu gör jag det."
Det fick mig att vilja ha analsex.
Okej? Så börja snacka, killar.
Jag ska skriva en handbok som heter: Filippiniern i mig.
Börja säga sånt. Ni behöver inte tro på det.
Säg det, så tror ni snart på det,
men ännu viktigare är att vi hör det. Vi måste få höra det.
Vi måste få höra att celluliter är sexigt.
Om ni sitter här och inte har hittat den rätte än,
snälla, sänk inte ribban, eller få panik för att ni börjar bli gamla.
Den rätte kommer.
Och de har inte flip-flops och kaptensmössa.
Jag sa: "Jag älskar dig hela vägen till månen."
Och han sa: "Älskling, du vet inte ens var fan månen är."
Tack, Nashville! Tack så mycket!
Tack!
Tack, allihop!
Tack!
JAG TROR FORTFARANDE PÅ KÄRLEKEN OCH JAG VET ATT DEN RÄTTE KOMMER ATT KOMMA
Tack, Nashville! Det här var jävligt kul!
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu