Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Карліньосе.
Господи Боже, Леонардо.
Скажи, що маєш гарні новини. Проблем у мене повно.
Звіти перевір, документи підпиши,
на емейл відповідь дай. Роботи по вуха.
Знаєш, що це? Робоче похмілля.
Ну, Леонардо? Усе добре?
Ви готові підписати тендер?
Тобто готовий? Я ж казав, що нічого не зробив.
Але торги по суднобудівному заводі понад місяць, як призначені.
Слухай, Леонардо, не тисни на мене.
Саме так.
Якщо не підпишете сьогодні, 23-го, доведеться чекати наступного року.
Давай сюди. Покінчу з цим, і все.
Тішуся, що ви таки це робите.
До речі, Педро Афонсо дав своїй команді вихідний.
Даруй, Леонардо! Можеш іти. Хай я…
Зачини двері, будь ласка.
Я… Зараз тобі це віддам.
БУДКОМПАНІЯ «БРАГАНСА САЛЛЕС»
Важкий день?
Так, зважаючи на сімейну вечерю сьогодні.
Мабуть, вона буде нестерпною, Жорже.
Але нині…
Нині я здивую Бебелу й попрошу її вийти за мене.
Ти знаєш, як це. За три місяці бенкет у палаці Копакабана.
За рік буде маля. Двомовний садок, коли йому три.
Школа у Франції в 15, бізнес-школа у 18.
Магістр у Гарварді.
Почне працювати в компанії
й рівно через 27 років буде на моїй посаді.
Отже, просто ще один день.
А ти як, Жорже?
Я?
Я розлучився, Карліньосе.
Я думав, буде краще, але стало гірше.
Жонглюю двома жінками, Річіньєю та Габі.
Серйозно, Жорже? Уже?
Так, босе. Якби не працював на Різдво,
мусив би кидати монету, з ким його провести.
Вам пощастило, що ви знайшли кохання свого життя.
Мабуть.
Бебело?
Котику?
Бебело?
Що, Карліньосе?
Налякала мене.
Я думав, ти…
-Ти просто приймаєш ванну. -Уже вилажу…
-Мені теж треба. -Ні.
Нізащо. Я зараз вилажу.
Ні, чекай. Не рухайся.
Дозволь зафіксувати цю мить. Це світло.
Ти перед океаном.
-Що це? -Я роблю фото.
Уявне фото. Так дивно.
Бебело,
нам треба поговорити.
-Поговорити? У вітальні. -Ні, отак добре.
Просто десять років разом —
це ж довго, правда?
Гадаю, нам пора рухатися далі, на новий рівень.
Уперед? Рівень? Про що ти, Карліньосе?
Ізабело Маріє Ґінле й Ґімаранеш,
бажаєш жити зі мною довго й щасливо?
Я не знаю, що сказати.
Скажи «так».
Це що таке?
Даруйте, я задихалася, поки ви вирішували.
-Я… -Це не те, що ти думаєш.
-Якого біса? -Я поясню, Карліньосе.
Карліньосе!
Карліньосе.
Карліньосе!
Допоможіть!
Мене пограбували!
Пане, пробі.
-Пробі! Упустіть мене! -Випустіть мене!
Пані, відчиніть!
-Га? -Ворота.
Га?
Ворота!
Гаразд. Олаво, відчини ворота.
Га?
-Мусиш стрибати. -Через ворота?
Ні, зі скелі. Через ворота, звісно!
-Швидше! -Але як?
Сюди, сюди, а тоді туди. Я допоможу.
О Боже мій.
-Допоможи. -Лізь.
Допоможи.
-Обережно! -Олаво, відчини ворота.
Відчинили?
Так. Дірку мені в голові.
Карліньосе?
-Коханий, поговорімо. -Драла звідси.
-Ходімо. -Карліньосе!
Карліньосе, повернися. Дозволь пояснити, Карліньосе.
Ходімо.
-Я на підборах! -Можеш привести і її.
Моєму нарощеному волоссю триндець.
Я говорив з тими з кіоску. Вони дадуть тобі рушник.
Нічого страшного.
Підійди.
Тепер у мене на обличчі сосок.
Не застигни, бо око мені виколе.
Краще зніму сорочку.
Щоб тобі було зручніше.
Твоя дівчина що, не любила чоловіків?
Тобто…
Скільки ви були разом?
Десять років.
Дякую.
Можемо по черзі.
Прикладатиму до шишки, а ти — на розбите серце.
-І так далі. Ні? -Ти ж не з Ріо, правда?
Ні.
Я з Параїби.
Живу в селі з родиною на фермі.
То проводиш Різдво в Дивовижному місті?
Ні.
Я проводжу кожне Різдво в Аспені з цілою своєю сім'єю.
Але цього року все пішло не так, і я в дупі.
-Боже мій. -Чекай, що сталося?
Як ти тут опинилася?
Мене мали оточувати прекрасні сніги.
Це авіакомпанія винна.
У мене тут була пересадка,
і я подумала: «Насолоджуся пляжем у Ріо. Попрацюю над засмагою».
І для чого? Мене пограбували! Усе в мене забрали!
Гаманець, паспорт, документи, валізу, усе. Навіть мою гідність.
І я не можу повідомити сім'ю.
-Заспокойся. Дати тобі телефон? -Та яке, слухай.
Я не знаю нічиїх номерів. Усе, що в мене було, було на моїй мобілці.
Паролі, контактні номери, оголені фото, усе. Не бачиш, що я в дупі?
Стривай.
Ще й це моє волосся зіпсувало.
Алло, Жорже.
Потрібна твоя допомога.
Я тут із…
-Як тебе звати? -Ґраса.
Я тут з Ґрасою, її пограбували. Надішлю місце й поясню потім.
І, Жорже, можеш привезти мені сорочку?
Спасибі.
Не хвилюйся. Ми зараз поїдемо у відділок поліції.
Поліція мені не допоможе. Вони лише ускладнять ситуацію.
Шеф попросить поліцію шукати злодія, злодій піде шукати нас, і нам кришка.
Якщо всесвіт забрав це все, воно не мало бути моїм.
Ні. Жорже… У Жорже є зв'язки.
Ходімо.
Ти розумієш ситуацію?
Я ж казала, у нас вихідні до 26-го.
Ні, Саро. Допоможи мені.
-Не можу. -Заради моїх вусів.
-Ой, припини. -Іди сюди.
Що? Ви не працюєте нині?
Нині?
-Сеньйоре, 23-тє грудня. Різдво. -Ой!
Якщо вони не хочуть працювати за день до Святвечора,
-скоро закриватимуться з першого грудня. -Шановна.
У нас святкова зміна, працівників мало. Лиш екстрені випадки, добре?
А цього вам недостатньо як на екстрений випадок? Га?
Я пропущу Різдво.
Я вдарилася головою.
Цього хлопця зрадила дівчина. А водій…
завжди поруч.
Тому в цій країні не працює закон.
Перепрошую?
Припиниш робити сцену, чи мені тебе заарештувати?
Що скажеш?
-Ви всі хочете в тюрму? Уперед! -Спокійно.
Саро!
Слухай, Жорже. Звідки ти її знаєш? З тіндера?
Тихо. Не виставляйте на посміх.
Ось твоя екстрена служба.
З'ясовує, хто взяв мило й шкарпетки для «Секретного Санти».
А ти все казав: «Дозволь допоможу».
Це було принизливо, Карліньосе.
Ґрасо. Заспокойся, Ґрасо. Заспокойся.
Як я можу заспокоїтися, Карліньосе? Моє Різдво зіпсовано.
Ні, послухай. Не засмучуйся, ми все владнаємо.
Як? Га?
Ти не чув, що сказала поліціянтка?
Я проведу Різдво в цьому холодному смердючому відділку з виродками.
-Що, Жорже? -Ваша зустріч з леді Софією.
Леді Софія? Зараз не час говорити про псів.
До ветеринара її.
Ні, це моя бабця. Але вона зла, як скажений пес.
«Леді Софія» — прізвисько британське, як і її пунктуальність.
Чому ти хвилюєшся, що спізнишся? Я можу пропустити святкування.
-Що? -Що?
Ти з глузду з'їхав? Нащо пропускати Різдво ні через що?
Так.
Ще й застряг з цим подарунком.
Це легко владнати. Просто переплав його на щось інше.
Як я поясню це сьогодні своїй родині?
Усе не так погано.
Як це ні, Жорже?
Що зроблять, почувши, що Бебела зрадила мені?
Поплескають по спині й привітають?
Ні, не хвилюйся. Я знаю, чим можу тобі допомогти.
Але мені теж треба допомогти, звісно.
Поможу тобі, а ти — мені. Це буде взаємна допомога й навпаки. Ясно?
Ні.
Тоді слухай. Ти приїдеш з новою дівчиною.
Не муситимеш нічого пояснювати. Усе й так ясно.
-Новою дівчиною? -Так, несправжньою дівчиною.
Тоді мені не треба корчити із себе дурепу у відділку,
і ніхто не дізнається, що тобі зрадили,
що ти одурений, ошуканий, обманутий.
Добре, я зрозумів.
Це сміливий план.
Зробиш це для мене?
Ну, я б не робила це заради тебе.
Нічого особистого, гаразд?
Я б зробила тобі в якийсь вільний недільний вечір.
Я б робила це на Різдво.
Різдво — це сімейне свято.
Оскільки моєї сім'ї тут нема, можу позичити твою.
Дуже смішно.
Слухай, це погана ідея.
Я не можу брехати рідним на Різдво.
А, розумію. Гаразд.
Ну то не бреши.
Скажи їм правду, га? Розкажи, що сталося в тій ванній.
Але розкажи їм усе. Розкажи, коли нарізатимеш індичку.
Розкажи всій своїй родині.
-Скажи, що кохаєш мене. -Я кохаю тебе, Бебело!
Перший раз ніколи не забувається.
Перший раз…
Це для мене не вперше. Я звикла літати на гелікоптерах.
Не схоже.
Я літаю на них, хоч і не люблю. Усе, що літає, має крила.
У літаків є крила, у голубів. Навіть у комарів є.
А на цій штуці лише вентилятор причеплений.
Як йому довіряти? Не можу.
Я не хочу вмирати!
Боже мій. Я в Країні Різдва.
Ходімо?
Боже мій! Що це за місце таке?
Та ти що! Це справжні сани!
Сніговик!
Він з бавовни, але хоча б холодний.
Обережно!
Погляньте на цю ялинку!
Є подарунки для всіх!
Ні! Не роби цього!
Ґрасо, ні!
І ще є!
-Боже мій! Ні! -Ґрасо, стривай.
Не можу повірити. Камін Санти?
Годинник Гаррі Поттера?
Де ти все це взяв?
Та ну!
Ти не подумав про логістику Санти.
-Якого біса? -Нащо понакладали тут, якщо це не спрацює?
Санта не проліз би тут з мішком подарунків.
Бодай би вам.
Ану, гляньте сюди.
Санта ніяк тут не пролізе.
-Здається, я про це не подумав. -Та яке, босе.
Привізши на сімейну вечерю випадкову незнайомку?
Що б пішло не так?
Санта муситиме кинути торбу й подзвонить у двері.
-Бувайте. -Так, прошу.
-Що тут відбувається? -Ти мене налякала.
Леді Софіє?
Ні! Ось леді Софія.
То вона померла?
Я відповідаю за те, щоб вона отримувала все, що захоче.
Чітко й точно!
-Дона Чіка — помічниця моєї бабці. -Казала ж звати мене Франсіскою.
-Я Ґраса. -Ґраса?
Ґраса? Ґраса хто? Ґраса звідки?
-З Параїби. -Ґраса — моя дівчина, доно Чіко.
Франсіс…
Нова дівчина?
Ми зустрічаємося.
Можу сказати, що ваші стосунки приречені.
Дивіться!
Цю ляльку можна знайти лиш за кордоном. Я ніколи не бачила її в Бразилії.
Агов! Куди ти?
Повернися, ти не на подіумі.
Ти житимеш у колишній кімнаті Бебели. Уже прибрано.
Колишній кімнаті Бебели?
Ви не спали разом?
Це багато що пояснює.
А де її валіза?
Ну, з цим, пані Чіко, мені потрібна ваша допомога.
-Привіт, Карліньосе. -Соланж, як справи?
-Прокинься, старий! -Якого біса? Пусти.
-Ой, Педро Афонсо… -Лузер.
Чому ти поводишся, як дитина, коли бачиш Карліньоса?
Що, Сол? Я його старший кузен, мушу виховувати його.
Ось і все.
А я нормальна людина, тому жуй сраку.
Що-що?
Та ну. Думаєш, я буду бити кузена?
Звісно, ні. Чи буду?
Та яке. Я б… Оп!
-Глянь на його лице. -Ні, годі вже.
Слухайте, у вас двох дуже дорослі стосунки.
Карліньосе,
а де моя товаришка по сауні?
Бебела?
Авжеж.
Ну, щодо цього…
Я зустрів іншу.
Знаєш, що я тобі скажу?
Я рада, що це хороша деревина, яку полірують двічі на день.
Бо одна скалка
могла розрізати мою дупу десь у 17 місцях.
Ґрасо, це мій кузен Педро Афонсо
та його дівчина Соланж.
-Рада знайомству. -Дуже приємно.
Рада бути нині з вами.
Завжди запаморочення.
То ви двоє разом?
Дивовижно.
Що це на тобі? Ми їдемо на різдвяне сафарі? Га?
Мені воно не подобається, але це все, що мала дона Чіка.
Зажди. Стривай.
Тільки не кажи, що цей бовдур запросив тебе в останню мить,
а ти погодилася.
Авжеж. І питати не треба, Соланж. Авжеж!
Так, але з одягом тут зовсім інше питання.
Забагато сексу. Мій одяг не витримує.
Не розумію.
-Не розумієш? -Ні.
Секс. Лягати й товктися. Займатися непристойностями.
Він не дає мені перепочинку.
Хоче цього постійно.
Але в мене проблема. Моя спина, я навіть не можу…
Бо вчора, зайчику,
ти був неземний, знаєш?
Я мушу похвалити його старання.
Даруйте.
Хотіла б я бачити їхні обличчя. Ану стій! Стає все краще й краще.
Кисле! Ти не п'єш?
Ні. Ґрасо, з цього нічого не вийде.
Бо моя родина дуже дивна.
-Особливо бабця… -Карліньосе!
Нарешті. Треба багато обговорити.
Тітонько, це Ґраса.
Огидна!
Огидна ідея.
Секунду, у мене дзвінок.
Карліньос — відкладач, але не безвідповідальний.
Він підписав.
-Справді? -Так.
Підпиши цю хрінь!
Луїсе Отавіо, байдуже. Звільни її.
Чекай. Філомена вагітна.
Чорт, Луїсе Отавіо. Вона вагітна.
Не звільняй її.
Вона лиш підрядник.
Звільни її. З Карліньосом я все владнала.
А ти? Чому мені ще не надіслано контракт?
У мене тут нічого немає.
Витягни крапельницю й відправ його, Луїсе Отавіо.
Слухай, ти що, однією рукою не можеш?
Бути в лікарні — не виправдання, Луїсе. Щоб був на моїм столі за п'ять хвилин.
Що це? Різдво в колі сім'ї чи вечірка на Хелловін?
-Які ж ці люди дивні. -Познайоммося з кимось не з компанії.
Це неможливо. Ніхто нічого не робить.
-Алісі? -Секунду.
Поговоримо пізніше.
Мені подобається, що ти почуваєшся впевнено,
залишивши свою дівчину, з якою зустрічався десять років,
і привівши цілковиту незнайомку,
нікому нічого не сказавши.
Твоя тітка така допитлива.
Алісі — моя мати.
Тобто? То чому ти звеш її Алісі?
А як він має мене звати, дорогенька?
Мама? Матуся?
Неня? Мамочка?
Карлос Енріке — дорослий чоловік.
Нема потреби інфантилізувати наші стосунки, розумієш?
Розуміти розумію, але не збагну.
Тебе, мабуть, виховали інакше.
І де познайомилися голубки?
-На пляжі. -На святі.
-На пляжі.
То це було на пляжі чи на святі?
На пляжному святі. На Гаваях це «луау».
Після нашого знайомства мене мов засмоктало в космос.
Ні, стривайте.
Це неправда. Ніхто нікому не смоктав.
-Цього не було. -Це такий вираз.
Маю на увазі, для мене ніби перевернувся світ.
Так, ситуація точно здається мені дивною.
То ти Ґраса? Усі про тебе говорять.
Салют.
Карліньосе, треба поговорити.
-Тату, насправді я… -Давай.
Ні, чекай.
Ґрасо. Будь тут, Ґрасо. Почекай тут на мене.
-Не поспішай. -Я зараз.
Я не знаю, що діється.
-Де Бебела? -Ми розійшлися. Тату.
Ну, це очевидно.
Я хочу знати, як, хто й чому?
-Це особисте. -Не зовсім, Карліньосе.
Ні з того ні з сього приводиш до нас додому нову дівчину?
Треба якось відбирати. Так не працює. Про що ти думав?
Не знаю.
І ще одне.
Ти розумієш, що ти прямо на блюдечку віддаєш компанію Педро Афонсо?
Це не так, тату. У нас ще багато часу, щоб вирішити це.
Ґраса чудова, тату. Побачиш.
Карліньосе,
хто така ця Ґраса?
Тату!
Агов, мала. Поможеш мені?
Принесеш мені щось перекусити?
Я така голодна, слона б з'їла.
Ти дитина, знаєш цей дім. Тобі легше.
Пограю з тобою потім у копів і грабіжників.
Правоохоронні органи — це не смішно.
З деградацією міліції двоїстість «копів» і «грабіжників» уже не має сенсу.
Скільки тобі років?
Достатньо.
А тепер даруйте, я намагаюся читати, гаразд?
Так, так, так. То ти Ґраса?
Я чула про тебе. Рада знайомству, я Мілу.
Будь зі мною, буде весело.
Нарешті в цьому будинку є людина. Слава Богу.
-Хочеш щось поїсти? -Що? Боже мій!
-Вмираю з голоду. -Я заведу тебе на кухню.
Чекай! Не дивись.
-Тут є Бенто Леао! -Авжеж, є.
Зайчику, ходи сюди.
-Привіт, котику. -Коханий.
Бенто Леао!
Я така твоя фанатка!
Запам'ятала твоє відео з тіктоку.
Потанцюємо? Потанцюємо? Леао зараз буде…
По-перше, гарні рухи. По-друге, я радий, що ти моя фанатка.
Але, чесно кажучи,
сьогодні я лише гість.
Поспівай трохи, щоб ми могли…
Побазарити по душах?
А заспівай.
-Якщо бажаєш. -Заспіваєш?
Хто це тут? Талісе, чекай!
Іди сюди, Талісе. Побалакаємо. Привіт, сонце.
-Я в захваті! -Що?
Так сучасно.
Як це працює? Хто має пріоритет?
-Ви по черзі? -Годі! Ти здуріла.
Таліс — це мій син.
Рада знайомству, Талісе.
Не заговорив до мене.
Він не говорить. Став монахом і склав обіти.
Мовчання, цнотливості, занудності…
Тоді… Намасте.
-Увага! -Що?
Восьма година. Ходімо.
Вона тут. Гайда.
Куди ми йдемо?
Де ти була? Я тебе шукав.
Відколи це мені подобається мартіні з двома оливками?
Вибачте, леді Софіє. Виправимо.
Ні, нічого.
Я сподіваюся, це остання помилка цього вечора.
Увага, родино. Прошу вашої уваги.
Оскільки ми всі зібралися тут цього вечора,
я хочу піднести тост.
-За нашу велику лідерку… -Агов!
Після мого останнього шунтування
лікар Мізаель дав мені два варіанти:
вийти з ради директорів
або трансплантувати нове серце.
Оскільки я не можу просто купити чиєсь серце…
Не можеш, мамо.
Балакаю з нашими юристами, і це такий жахливий злочин,
що посадять навіть таких, як ми.
Я знаю, Іріс. Це був жарт.
Авжеж. Ти збожеволіла? Гадаєш, мама купила б серце?
-Замовкни, Мілу. -Щоб мама й купувала серце…
Справа ось у чому.
Раптово й трохи передчасно,
мені доведеться передати естафету
будкомпанії «Браганса Саллес».
-Що? -Тобто, мамо?
Я обрала ідеальне Різдво. У твоїй родині така драма!
Тихо!
Як я й говорила,
я скористаюся святкуванням Різдва,
щоб визначити, хто найкраще підійде замість мене.
Звісно, це буде член родини.
І ця людина працюватиме з нашим директором.
Значить, вище директора, тобто мене.
-Ні, але… -Технічно, таки вище.
Гей, мала!
Іди сюди.
Гей!
Ти розумна, скажи, що відбувається?
Що за директор? Якийсь великий начальник?
Головний виконавчий директор.
Чи виконавчий директор. Те саме.
Але вони вирішують, хто буде головою ради директорів.
Я просила пояснити, а не заплутати мене ще більше.
-Слухай. Вона дратує. -Я не розумію, що вона каже.
Забудь про директора. Вони сперечаються, хто буде босом.
Роби ставки.
У змаганні за трон Залізної леді в нас є
твій хлопець — доброчесний і працьовитий.
Безпринципний переслідувач цілей.
Жінка з крижаним серцем.
Бунтар без ідеї. Тобто мій син, у нього ідеї нема.
Незбагненна борчиня та художниця.
Вундеркіндка, набридлива вундеркіндка.
І я, з хаосом в довбешці. Зрозуміла?
Тихіше.
Чий цей незнайомий сміх?
Карліньосе, відійди геть.
Салют.
Як ся маєте?
Бебела інакша на вигляд.
Можеш підійти ближче, дитинко?
Мушу підійти.
То хто вона така?
-Салют. -Як тебе звати?
Ґраса. Схоже на «грот», де родився Ісусик.
Вечерю подано.
Насправді лишитися у відділку поліції точно було б краще.
Але я ж їй сподобалася, правда?
Але це залежить від того, що їй подобається.
Це для вій?
Не любиш ескарго?
-Люблю! -А.
Так люблю, що їм його руками.
Я теж свій посмокчу. Мені подобається інтим.
Оце я розумію, котику.
Нам не поталанило, бабусю.
Ми пропустили дедлайн на пів години.
Однак річ ось у чому, Карліньосе. Пів угод не існує.
Утратити пів години — це все одно програш. Особисто я граю заради перемоги.
Ти про корабельню?
Саме так, бабусю.
Не хвилюйся про це, Карлосе Енріке.
Це був брудний аукціон.
А я не заплямую свою репутацію.
Я теж не заплямую свою, бабусю.
Ще щось?
Так. Оскільки ми всі тут,
можна поговорити про твій розрив з Бебелою.
Це було так раптово.
Не хвилюйся за мене, Педро. Дякую.
Мушу турбуватися про компанію.
Турбуватися про компанію — це важливо.
Бебелі, нашій Цементовій принцесі, може бути боляче,
коли її обміняють на гівняний різдвяний подарунок.
Узагалі-то, трохи бентежить,
що ти так швидко, ні з того ні з сього розійшовся з Бебелою.
Без причини.
Не кажіть так, тепер ви нападаєте на мене.
Крім цього,
лише людина зі справжнім серцем може зрозуміти його причини.
Це такий вираз, бабусю. Це не пов'язано з вашим серцем.
Я розумію метафори, Карліньосе.
Дай відповідь кузену.
Ми з Бебелою розійшлися дружньо.
І все.
Ти такий дорослий. Вибач, але… Допоможімо йому.
Дуже дорослий. Оце я розумію!
Бенто! Припини, коханий.
Оскільки ми тут усі дорослі люди,
подзвонімо Бебелі.
Запроси її на завтра.
Вона була в колі сім'ї десять років, а тепер зникла.
Вона зникла, як Володар підземелля. Де Бебела? Зникла.
Педро, стій. Це недоречно.
Це сенсорний екран. Надто пізно. Технології шалені.
Скажи, що я її цілую.
Дай сюди.
Ти з глузду з'їхала?
Ні. Мій розум здоровий, а зір в мене стовідсотковий.
На відміну від вас, які вдають, що мене не існує.
Просто поклади в рис, і знов запрацює, добре?
Мені подобається ця драма!
Це змінило атмосферу!
Це було дивовижно.
І ще одна річ, годі мене виводити із себе.
Тобто це не найкращий мій наряд,
а ви й далі говорити про Бебелу, білявку, мов ляльку Барбі.
Хочеш уваги до себе? Я приділю тобі увагу.
Родино, нумо дізнаймося,
хто ця таємнича навіжена, яку Карліньос привів додому на Різдво.
Розкажи про її природне середовище, харчові звички, розмноження.
Годі, Педро Афонсо!
Це ж Різдво.
А Різдво — це сімейне.
Тож я хочу знати про неї.
Скажи, на кого ти працюєш?
Я розповім тобі про свою сім'ю,
якщо скажеш, що знаєш про свою.
Звісно, що я знаю про неї все. Здуріла?
Тоді гаразд.
Розкажи, яка улюблена їжа твоєї дівчини?
-Легко! -Моєї Соланж?
Тартар. Тартар зі стейком.
Що?
М'ясо, Педро Афонсо? Я не їм м'яса!
-Не віриться. -Чекай.
-Сміховинно. -Це тартар з тофу.
Тофу! Тартар з тофу.
Тофу? Я тебе зараз як «затофукаю».
Чекай, Соланж! Їй подобаються всі види тартарів.
Вона жити без них не може.
Соланж!
То що? Будемо грати далі?
Усе одно ми всі тут. Гайда?
Якими були перші слова Карліньоса?
Він казав…
Енеасе, скажи їй.
Ну, він казав…
Що Ізольда попросила в Санти?
Моя донька більше не вірить у Санту.
-Вірю. -Замовкни.
Яке повне ім'я твого тата?
-Вірю. -Їж.
Хто улюблена донька леді Софії?
Коли Алісі вперше сказала, що кохає Енеаса?
Ми не знаємо.
То як тебе звати?
Енеасе!
Ти щойно… Ти кинув у мене хлібом?
Ти зруйнувала мою сім'ю!
Я нічого не робила. Ось такі вони, сім'ї.
Сваряться, а тоді миряться.
Моя сім'я не така.
А має бути. Я щойно зробила їм послугу. Вони всі мали…
вибухнути, як скороварка.
І тепер усі випустили пару.
Ти маєш приєднатися до них.
Ти з дитинства перенапружений. Випусти пару, Карліньосе!
Уперед! Випусти пару!
Народ, що діється?
Якого біса, тітонько?
Ґрасо?
Смерті моєї хочеш, доно Чіко?
Я Франсіска!
Га?
Що ти тут робиш так пізно?
Що я роблю?
Хочу знати, як така селючка, як ти,
опинилася тут.
Селючка?
Трохи поваги.
Я народилася в покоях. Я багата, любонько. Дуже багата.
Іди сюди, панянко.
Ти скажеш мені правду,
чи мені вдатися до насильства?
Ти вже жорстока.
Думаєш, я сьогодні зможу спати, думаючи, що ти чигаєш на мене, як Чакі?
А буде значно гірше.
Я на все готова, щоб захистити свого хлопчика.
Доно Франсіско, сядьте, будь ласка.
Але ти не бос. Я сяду лише тому, що втомилася.
Хочу, щоб ви зрозуміли, доно Франсіско:
я знаю, ви намагаєтеся захистити Карліньоса, він для вас як син.
Та мені від нього нічого не треба. Я тут не заради його грошей.
Тоді чого ти тут хочеш?
Я лише хочу щасливого Різдва.
Щасливе Різдво — це Різдво, проведене з рідними людьми.
-А не в чужому домі. -Знаю.
Але я дочка Санта-Клауса.
Що-що?
Дочка Санта-Клауса.
Усі думають, що життя Санта-Клауса — це суцільна магія.
А в нього повно важкої роботи.
Ельфе, затримай чергу. На мене знову хтось попісяв.
Після цілої купи всіх цих дітей,
угадайте, хто завжди був останнім у черзі до Санта-Клауса?
Донечко!
Привіт, тату.
Татові треба трішки більше часу.
Добре.
Але в мене є для тебе подаруночок.
Це
святий Миколай.
Справжній Санта-Клаус!
Він ходив від хати до хати,
благословляючи сім'ї.
Дякую, тату.
Нема за що, доню. Люблю тебе.
І я тебе.
Однак татові треба вертатися.
Гаразд.
А потім,
коли я втратила тата,
не було сенсу проводити Різдво наодинці.
Тому я й руйную чужі Різдва, розумієте?
Ясно.
Тільки не розумію, як у це вплутався мій хлопчик.
Я поясню.
Ви подумаєте, я божевільна.
Запізно.
Тож щороку я одягаюся
і їду в туристичну місцину шукати нову сім'ю.
Іду за інстинктом, знаєте?
Але цього року,
коли я покликала на допомогу, Карліньос одразу відгукнувся.
І тоді я відчула, що маю бути тут.
-Хочете побачити інші Різдва? -Ага.
Дивіться.
Це була португальська родина. Вони були просто неймовірні.
Познайомилася з ними на базарі, сказала, що не маю гроша,
щоб відвідати свою сім'ю в Параїбі, що мене звати Марія да Ґраса.
-Ось. -Чекай!
Що це за юнак з вусами? Він мені подобається.
Це дона Лурдес.
Це було фітнес-Різдво.
От вірите, у них не було індички.
Лише курка на грилі.
А фарофа? Із сироватки якоїсь.
Ойой!
Стривай. Ти тут така, наче з'їла зіпсуту квашену капусту.
Це була німецька родина.
Був один набридливий хлопець, Руї.
Упевнений, що він мій хлопець.
То ти не зустрічаєшся з одним членом сім'ї щороку?
Ні! Звісно, що ні!
Я прикидаюся дівчиною Карліньоса, щоб не взнали, що його зрадила екс.
Та відьма зробила що?
Вона більше ніколи не знайде такого чоловіка, як Карліньос.
Що?
А якщо вона не любить чоловіків?
Мій бідолашний хлопчик. Він програв жіночій гавані.
Так, доно Франсіско,
насправді я допомагаю Карліньосу з його проблемою.
Так, але тепер ти створюєш проблеми мені.
Про що ти думаєш?
Тепер я маю бути співучасницею цієї брехні.
Ще й на Різдво! Це неприпустимо.
Доно Франсіско, допоможіть. Обіцяю, це тільки на Святвечір.
-Ну, й обід наступного дня теж. -Бачиш?
Я маю поїсти перед від'їздом, щоб поповнити запаси.
Дивіться,
обіцяю,
що після обіду я вирушу в дорогу,
і ви ніколи більше про мене не почуєте.
Дозвольте весело провести Різдво.
Будь ласка.
-Добридень, Алісо. -Добридень.
-Хочеш щось поїсти? -Та ні, доно Чіко. Дякую.
Так рано вже малюєш?
Це мій подарунок леді Софії.
Алюзія на «Таємну вечерю»?
Ні, це алюзія на вечерю Сатурна.
Краса, Алісо.
«Мамо».
Що?
Хіба твоя дівчина не питала, якими були твої перші слова?
Це було «мамо».
Привіт, бабусю. Як ти? Про що ви говорите?
Я не мушу нічого пояснювати такому шибенику, як ти.
Люблю, коли вона випускає пару. І почувається бадьорою.
То ходімо, Ґрасо.
Я ще не поїла.
Думаю, він має рацію. Мені ще треба підготуватися до гри.
До речі, не можу дочекатися, коли Ґраса гратиме.
Ти ж гратимеш?
-Ні. -Так.
Ні? Звісно, гратиму. Викладуся на повну.
Ось як я граю.
Тож гайда готуватися.
Гаразд. Спасибі, доно Софіє.
Леді Софіє.
Її звуть леді. Леді. Леді Софіє.
-Ти граєш у поло? -Поло?
Я думала, у карти.
Я не граю в поло.
Я не бігатиму там у бікіні.
Та не водне поло.
Просто поло.
Ну, якщо це просто поло, я можу грати.
Просто поло — це… Просто поло.
Я розберуся. Я впораюся.
Я граю в поло. Просто поло.
Синку, твій шолом.
Слухайте! Ви зараз побачите на свої очі…
агропанянку.
Це означає «дівчина-фермерка».
Я займаюся цим ще змалечку.
Раз, два, три.
Люди, зі мною все добре.
Мені не потрібна допомога. Знаєте, я це навмисне.
А могла бути Бебела, олімпійська медалістка з кінного спорту.
Командо «Пегас», уперед.
Педро Афонсо, коли ти став капітаном?
Не знаю, мамо.
Вйо, коню!
Зосередься!
Стій!
То що? Почнемо?
Авжеж.
Моя команда готова, але…
Вам нічого не бракує?
Вільно!
-Усе добре? -Усе прекрасно.
-Починаємо? -Авжеж. Я просто чекала на тебе.
-Ану, Есмеральдо. Дай допоможу. -Ага.
Гайда.
А в Параїбі коні приборкані.
Так. Треба показати, хто головний.
Бог!
Так, мабуть, твоя правда.
-Франсіско! -Вибачте, доно Алісі.
Дивіться! Усе вдалося.
І не кажи.
Знаю, буде важко дивитися гру без найкращої гравчині.
Я сумую за Бебелою.
Гей, забудьте про Бебелу. Я хочу емоцій й азарту.
-Ґрасо! -Ґрасо!
Тихо!
Гра ось-ось почнеться. не відволікайте мене.
Мама зірвалася.
-Уперед! -Уперед!
Він програв без Бебели. От слабак.
Козел.
Гадаю, це буде обвал.
Подай м'яча, асистентко.
Хіба це не у футболі так?
Ну що? Уперед?
Так!
Біжи, Есмеральдо!
Уперед, Ґрасо!
Гол! Я ж казала!
-Я це зробила! -Леді Софіє!
-Боже мій. -Я вбила стареньку?
Жахіття.
Боже мій!
Поло вже дві тисячі років,
але це перший раз, коли травми зазнала глядачка.
-Ви закінчили, лікарю? -Так.
Прекрасно.
Мені так соромно!
Мені хочеться кудись зникнути.
Ґрасо, ходи зі мною.
Ні, я не хотіла зникати насправжки.
Ґрасо, ходи.
Боже, куди мені зникнути? Нема куди йти.
Карліньосе!
СПРАВЖНЄ РІЗДВО ПЕТРОПОЛІС
Ти мене налякав. Я думала, виставиш мене на вулицю.
-А ти привів мене в щастя. -Часто бував тут малим.
-Думав, тобі сподобається. -Що?
Я в захваті, Карліньосе.
Це ж Різдво! Діти бігають, до всього стоять черги,
люди борються за індичку, повсюди світло.
Щасливого справжнього Різдва.
Ой, подруго! Я на тій фотці точно страшна.
Сфоткай ще раз. Ану.
Фото буде за дві години в першій ятці.
Ґрасо, чому ти така щаслива? Що в Різдві особливого?
Різдво — це все, Карліньосе.
Різдво є Різдво. Різдво — це…
Це Різдво, розумієш?
Так, що ти не можеш знайти слів.
Різдво — це просто комерційне свято.
Ось і все.
О-йо-йой.
Карліньосу потрібен дух Різдва!
-Ні. Будь ласка, Ґрасо. -Так!
-Ні, Ґрасо! -Ось, бери.
Я Лускунчик.
Хіба Лускунчик — не чоловік?
-Мене не визначає моя стать. -Гаразд, Лускунчику.
Скажи мені, Королю мишей, чого ти бажаєш на Різдво?
Після того, як ти зламала ніс бабусі,
лиш різдвяне диво: щоб я очолив компанію.
Але я не прошу цього фальшивого Санту.
Я не люблю, коли мене обманюють.
Я зайшов задалеко?
Пробач. Я дратую, так?
Цей інцидент не змінить долю компанії.
І Санта тут ні до чого.
Це люди паршиві. А персонаж чудовий, він крутий.
Ні, Карліньосе.
Не хвилюйся. Справа не в тобі.
Здається,
я просто голодна.
Мені потрібна поживна їжа.
Зробимо ось що.
Заплати за маски, знаєш, моє становище не найкраще,
візьми цукрову вату, я візьму крокети,
і ми нажеремося.
Добре.
Вітаю, сеньйоре. Можна мені два крокети?
Добре. Не хочете фарофи?
Ґраса?
Це я, Руї, з минулого Різдва.
Гадаю, ви помилилися. Тут нема жодної Ґраси.
Досі дотепна.
Мамо, дивись!
Ґрасо?
-Ходи! -Та що таке, Ґрасо? Ні!
-Я не заплатив. -Ґрасо.
Ґрасо!
-Я поясню пізніше. -Ґрасо!
Ґрасо!
Гей, Ґрасо!
Ґрасо!
Агов, Ґрасо! Ґрасо! Ґрасо, стій!
-Він пішов. -Хто?
Слухай, Ґрасо, я не такий тупий, як здаюся.
Що це за тип у костюмі тирольця?
Один придурок з мого минулого.
Мушу тобі сказати.
Люди мають чіпляти ярлик з попередженням про побічні ефекти.
Так.
Мабуть, потрібні проби й помилки, щоб зустріти потрібну людину.
А солодка вата?
-Будемо їсти? -Хочеш? Вона твоя.
-Звісно, ні. Можемо поділитися. -Я не люблю її. Бери.
-Їж. -Чекай.
Добре, я вкушу.
-Ого, дуже смачно. -Я ж казала.
Музей скоро закриють.
Хочеш на тур?
Ти й твої вишукані іншомовні слова.
«Тур?» Який тур?
Називай це відвідуванням, відвідинами, прогулянкою…
Гаразд. Прогуляймося.
Коли з'їм солодку вату.
Вітаю, як ся маєте?
Доброго вечора. «Вітаю в Музеї Петрополіса».
Ґрасо, тут не можна сідати.
-Не можна сісти на крісло? -Це витвір мистецтва. Дивися.
Боже мій! Диви.
Диви на це! Ні!
Закладаюся, у твоєї бабці такий же в кабінеті.
Дуже схожий на її.
Це копія трону дома Педро II.
Що був дуже сором'язливим і напруженим.
Я знаю декого такого.
Мене? Годі тобі.
-Він успадкував Бразилію в 14 років. -Чотирнадцять років?
-Так. -Боже мій.
Коли мені було 14, я гралася кульками.
Що робити з Бразилією, коли тобі 14? Можна вернути, якщо не до вподоби?
Спадковість — це не вибір, Ґрасо. А обов'язок.
Карліньосе.
Іноді ти скаржишся без причини.
Ти скиглиш через свою сім'ю, але вони люди, як і ти.
Вони що, скалка в дупі? Так. Але вони твоя сім'я.
Краще провести Різдво вдома на самоті?
Так, знаю.
Сумуєш за сім'єю, правда?
Щодо цього… Я маю тобі дещо сказати.
Я теж. Я такий радий, що тебе пограбували.
Що?
Ні, маю на увазі… Не для грабіжника.
Я теж дуже переживав, що ти втратиш речі,
але це круто — бути твоїм фальшивим хлопцем.
Я ніколи не зустрічав таких, як ти, Ґрасо.
Це те ж, що ти сказала про Різдво: «Важко описати».
Ти — це ти.
Найчесніша людина, яку я зустрічав.
Треба повертатися, так? Бо…
там вечеря.
Тож
гайда нажеремося.
Гаразд, вертаймося.
Та дозволь сказати, що в моєї сім'ї інша традиція.
Господи! Як вам удається все псувати?
Отже, без вечері?
Звісно, що вечеря є. Але після різдвяного балу.
Балу?
Боже, у мене немає наряду.
Я думав, після зламаного бабусиного носа ти не матимеш сміливості заявитися сюди.
Але я помилився, Карліньосе.
Нізащо, Педро Афонсо.
Я не буду дивитися тут, як ви вирішуєте, хто з вас альфа-самець.
Даруйте.
Педро, відчепися.
Або що? Га?
Твоя навіжена дівчина жбурне мені м'ячем у ніс?
Припиніть. Жодних сварок на Різдво.
-Він почав. -Він почав.
Ну, а я закінчую.
Ти прекрасна.
Дякую.
Доно Клаус, дозвольте запитати.
Вибачте, що турбую. Але ваш чоловік отримав мій лист?
-Він подарує щось мені? Я надіслав йому… -Є для тебе подарунок.
Справді? Дивися-но!
Ти будеш у захваті.
Дуже крутий.
Це потиличник.
Ходи, Карліньосе.
Твоя бабуся.
Мушу сказати, вона така стильна.
Мій ніс мав би кращий вигляд з отаким бинтом.
Краще не кажи їй це, добре?
Твоя правда.
Слухай, якщо хочеш приділити їй увагу, я не проти.
Це потім.
Тепер я хочу приділити увагу тобі.
Ну що вже, доно Чіко?
Ви не могли обійти нас?
Доно Франсіско?
Я сам віднесу це бабусі.
Що це з Педро Афонсо?
Педро Афонсо!
Ти серйозно? Що ти робиш?
Чекай, Соланж! Просто…
Не можу повірити.
Бабусю.
Дякую, дорогенька.
Жалюгідно.
Можеш дати мені хвилинку? Мені треба про дещо подбати.
Насолоджуйся вечіркою. Веселися.
Доно Чіко.
Подруго, у вас є трохи содової, щоб долити в мій келих?
Боже милосердний! Ці напої такі кислі, Матінко Божа!
Дівчино, я дещо тобі скажу.
Ти прийшла сюди, немов повний хаос.
На трьох колесах докотилася.
Ти була фіаско.
Тепер, коли я перетворила тебе на принцесу,
ти питимеш цей кислий напій і вдаватимеш, що він солодкий.
Смакота.
Ходімо зі мною, Ґрасо.
У буфет, так? Пора для індички.
Ні, Ґрасо. Поїмо пізніше. Ходімо зі мною.
Ходімо.
Карліньосе!
Я ж казала тобі, що не вмію так дивно танцювати.
-Нічого, я поведу тебе. -То я тепер лялька-маріонетка?
Крутитимеш мене всюди, я впаду, це буде смішно.
-Бо це смішно. -Ґрасо, зупинися.
Сприймеш мене серйозно на один танець?
Лише один.
Я не вмію. Я ж казала тобі.
Гаразд.
-Буду повільніше. -Добре.
То що? Ще один?
Гаразд. Але тепер ми робимо все по-моєму.
Маестро!
Будь ласка, зупинися.
Ді-джею,
грай Бенто Леао!
Це великий хіт
Бенто Леао Король пташечок
Хочеш Різдва? Хочеш Різдва? Леао навчить тебе
Індичка на столі? О так, о так
Солодкі грінки на десерт? О так, о так
Гайда Ріжемо індичку, ріжемо індичку
Ріжемо індичку, ріжемо Гайда
Ріжемо
Забіяка
Годі!
Леді Софіє, це не її провина. Це я.
Ґрасо, як гадаєш, можна змінити пісню, яку господиня вибрала,
для проведення Різдва з гостями?
Леді Софіє, можна сказати?
З того, що я бачила,
ти не та дівчина, якій дуже там потрібні дозволи.
Знаєте що?
Проблема в тому, що ви хочете, щоб сім'я досягла успіху,
а тоді змушуєте всіх постійно бути разом.
Це нормально?
Я нікого ні до чого не змушую.
Ой, звісно, ні, леді Софіє!
Мабуть, усі борються за те, щоб очолити компанію, без жодної причини.
Важливо те, що ми всі тут разом, чи не правда?
Правда ж?
-Так. -Авжеж.
Це головне.
Хочете знати, що насправді поєднує бразильські родини на Різдво?
Що?
-Слова короля. -Філіпа Шостого з Іспанії?
Я не про короля Іспанії, леді Софіє. Господи Боже…
Я маю тут усе пояснювати?
Я говорю про короля Бразилії.
Роберто Карлоса.
Маестро,
«Сі» мінор.
Хтозна, що це означає.
Коли я тут
Живу тоді прекрасним я моментом
Ходи, Карліньосе.
Боже мій.
Дивлюся на тебе
І відчуваю такі ж
Емоції
Мій друг, Бенто Леао!
У мене їх було так багато
Моменти, ніколи я яких не забував
Боже мій! Це було
дивовижно!
Твоя черга, Мілу!
Деталі… життя
Речі, прості дрібнички.
Гадаю, це все. Не знаю.
Іди сюди, Сол! Ходи!
Ой, Боже мій!
Знайшла я повно друзів
Було мені сумно проводити тебе
-Оце так! -Енеасе!
Іноді я дозволяю
Бачити тобі, як я плачу
Усміхаючись
Гарно, тату!
Я знаю, що кохання
Може оживити мене
Знаю, я відчула біль
Та не перестану любити
Алісі!
Якщо я плакала чи страждала
Мамо! «Всміхалась», мамо!
Вибач.
Якщо я плакала чи всміхалась
Важливо те, що я жила
А тепер леді Софія!
-Давай, мамо! -Давай, мамо!
-Ану, мамо! -Ану.
Якщо я плакала чи всміхалась
Важливо те, що я жила
Своїми емоціями
Хотілося б, щоб кожен вечір був наче Святвечір.
Карліньосе, ходи сюди.
Це ти.
Це ти заміниш мене на посаді.
Я, бабусю? Ти впевнена?
Погоджуєшся? Вона твоя.
-Погоджуйся. Ну ж бо. -Гаразд.
Погоджуюся.
Маестро, зіграй нам Рауля!
ҐРАСА ПАРАЇБА ФЕРМА ШУКАТИ
РЕЗУЛЬТАТІВ НЕ ЗНАЙДЕНО
Не можу повірити. Моя сім'я не така.
Це просто вибух мозку!
Моя бабуся співає і моя мама теж!
Стривай, я на підборах.
Чому ми мусимо говорити тут, у глушині?
Серйозно, моя голова ось-ось вибухне.
Я ж казала.
Що в тебе все вийде круто. Тепер ти головна шишка компанії.
Не знаю щодо «круто», але…
Дякую, серйозно.
-Дякую за все, Ґрасо. -Можеш не дякувати.
Я ж казала.
Ти маєш довіряти мені
й моєму Святому Миколаю.
Він ніколи мене не підводить.
Тому я ношу його із собою.
Ти завжди торкаєшся цього ланцюжка, Ґрасо. Чому?
Це моя реліквія.
Його мені дав тато.
Зрозуміло.
Тепер я знаю, чому ти так любиш Різдво.
Люблю.
І дозволь сказати,
що це Різдво буде незабутнім.
Справді?
Дивись, ми під омелою.
Не переживай.
Ніхто нас не вижене мітлою.
Ні. Омела! Це американська різдвяна традиція.
Знаєш?
Знаєш, що буває, коли двоє людей стоять під омелою?
Ні. Я й не знала, що ця штука росте в Бразилії.
Я думав, вона штучна.
Ґрасо, говори серйозно. Що ти від мене приховуєш?
Нічого.
Тобто ти щороку їздиш в Аспен,
і ніхто не пробував поцілувати тебе під омелою?
Ясно. Треба було мені сказати.
Мене багато разів цілували.
Скільки разів?
Звичайну кількість разів. От на карнавалі…
Добре, пусте.
Не хочу бути ревнивим ексом, як той тиролець.
Минуле — у минулому.
Кануло в Лету.
Я бачу зараз лише двоє вуст.
І їм настав час
стихнути.
Ось сукня, доно Франсіско.
-Не кричи так голосно. -Я не кричу.
Це ваше похмілля.
Ви вчора надудлилися, як барило? Вас рознесло.
Так. Гуляти на вечірці з босом — це погана ідея.
Але
мені вже пора їхати.
Чекай! Ґрасо!
Ґрасо!
Що я вже там зробила?
Ходи сюди.
Нічого ти не зробила. Узагалі-то,
якраз навпаки.
Я спостерігала за тобою й моїм хлопчиком.
Скажи,
чому ти не лишаєшся?
Я не можу, доно Франсіско.
Тобто тобі не подобається Карліньос?
-Я цього не казала. -То що?
Бо я знаю, що ти йому подобаєшся.
Ви так думаєте?
Думаю, Карліньосу подобається «Ґраса», що їздить в Аспен,
яка цілується під «обелою».
Що?
Це одне з тих модних слів, якими він любить розкидатися.
Не знаю, що це. Бачите проблему?
Ти така дурепа.
Ти подобаєшся йому, а він — тобі.
На твоєму місці я б сказала йому правду.
Правда звільнить тебе.
Тому-то я сьогодні і їду.
Твій вибір.
Але потім не приходь до мене плакати.
Що ви маєте на увазі?
Що ти самотня, бо сама цього хочеш.
Про що ти думаєш? Ти втрачаєш кохання.
Я збагнула,
що коли в тебе нікого нема, то нема кого й втрачати.
Зви мене
доною Чікою.
Звіть мене Ґрасіанною.
Іди до мене.
Ґрасо?
Моє серце сяє
І швидко б'ється Гадаю, це любов
Коли тебе бачу, то мрію
Про тебе я думаю майже весь час
Ти така мила, що я закохався
Бенто Леао з Ріо. Запам'ятай моє ім'я.
Добре, бро! У мене тут ще один друг.
Карліньосе! Іди сюди, братан. Спитай усіх: «Як життя?»
Привіт, як справи? Доброго ранку, народ.
-«Як життя?», бро. -Як життя?
Усі із соцмереж Бенто Леао, як життя?
Оце я розумію. Цей пацан крутий.
Доброго ранку, тату. Не бачив Ґраси?
Ні, синку. Я з Валентиною.
-Поза водою! -Не рахується! Я говорю з Карліньосом!
-Привіт, мамо. -Привіт.
-Ти не бачила Ґраси? -Ні.
Пробував колись це м'ясо? Це витвір мистецтва.
Ні, дякую.
Я нізащо не полізу.
-Ти така прошена. -Ну то пірнай.
А як же мій бинт?
-Бинт… -Доброго ранку.
-Привіт, золотий. -Привіт, бабусю.
Не бачили нині Ґраси?
-Ні. -Ні.
Налякала мене.
Я шукав тебе. Думав, ти пішла від мене.
Я б цього не зробила.
І пропустити барбекю?
Рис з родзинками,
фарофу,
хорошу самбу-пагоде, чи що?
Я хочу, щоб ти вся була моєю
Ти не знаєш слів?
Цієї пісні — ні.
Отже…
За угодою я нині маю вже їхати?
Після того, що сталося вчора, я хочу змінити угоду.
А ти ні?
Я теж.
Але спочатку я маю тобі дещо сказати.
-Що? -Добре, але…
Що ви тут робите? Скоро почнеться найкраща частина Різдва.
Ось-ось буде «Таємний Санта». Нумо.
Цей подарунок для людини
з найвищим IQ в родині.
Ізольда! Я знаю, це вона!
Твій подарунок уже на твоєму рахунку.
Один біткойн.
-Та народ! Припиніть! -Дуже приємно.
-Що таке? -Ви такі дивні.
Та ви що, це «Секретний Санта».
Треба дарувати мило, шкарпетки, сорочку,
яку купили під час подорожі.
Біткойн? Дитині?
Перепрошую. Моя черга.
Моя черга, прошу.
Будь тут. Тобі сподобається.
-Це моя черга? -Прекрасно.
Родино,
людина, яку я вибрав, —
це дурень.
Ні, він король дурнів.
Він такий дурень, що його обдурила власна дівчина.
Що?
Легко, так? Я дав забагато підказок.
Це Карліньос.
Так!
Ну то розкажи родині.
Цей ідіот каже правду.
Перш ніж приїхати, я застав Бебелу з іншою жінкою.
Ой! Співчуваю.
-Вона лесбійка? -Мілу!
Синочку.
Чому ти не сказав нам про це?
Мамо, я не хотів, щоб така новина ширилася.
Не соромся, синку. Таке буває.
Не соромся.
Як нетактовно, Педро Афонсо.
Як мило! Ви обіймаєтеся!
Однак я не знав про цю зраду.
Це бонус. Бо підтверджує мій аргумент, що ти дурень.
Я говорив
про шахрайку, яку він сюди привіз.
Ґрасу.
Будь обережний, коли вимовляєш моє ім'я.
Я не шахрайка.
Педро Афонсо, годі.
Ти програв. Змирися.
Замовкни, Педро Афонсо!
Гаразд.
Маєте рацію, я замовкну.
Твій подарунок, Карліньосе.
Руї!
Прошу, заходь.
Як справи, народ? Як життя?
Доброго всім дня.
Що тут робить твій екс?
Мій екс?
Він не мій екс, він мій…
-екс-різдвяний друг? -Твій екс-що?
Руї…
Оскільки вся родина тут, розкажи, як ти познайомився з Ґрасою.
Не поспішай. Розкажи нам детально.
Ця жінка — брехунка.
Минулого Різдва я побачив, як вона плакала в Урці,
що не може провести Різдво з родиною в Аспені.
Тож я запросив її додому
провести разом з нами вайхнахтсессен абенд.
-Чекай, я не розумію. -Це німецькою «Святвечір».
«Святвечір» німецькою. Вертайся в школу.
-Не можу повірити. -Він може собі це дозволити.
Це все була брехня?
Я думав, ти найчесніша людина в моєму житті.
Ні, зачекай. Я чесна людина.
Привіт, Клейтоне. Вони всередині?
Я не можу себе захищати, але Руї може пояснити.
Руї, розкажи їм!
Я щось зробила? Я щось вкрала в тебе вдома?
Ти вкрала мою невинність.
Бо я закохався в тебе, Ґрасо.
Як ти в мене закохався? Я провела в тебе одну ніч.
У нас нічого не було. Якого біса? Я просто прийшла поїсти. Як і тут.
-Як і тут? -Так.
Що я вам казав? Вона завжди голодна.
Це було на початку. Але все змінилося.
Я не можу вірити жодному слову.
Ферма, Аспен,
цей дешевий ланцюжок, подарований тобі татом.
-Не чіпай мого тата! -Очевидно, що я бовдур.
Чого ти від мене хочеш? Грошей?
Ну кажи. Скільки?
Знаєш, чого я хочу, Карліньосе?
Я хочу, щоб ти взяв свої гроші й закопався в них.
Добре?
А тоді продовжуй жити своїм гівняним життям
зі своєю божевільною родиною.
-Агов! -Ні!
Ви справді божевільні.
-Ви всі божевільні. -Ти навіжена.
Дивіться, хто тут!
Дивіться.
Твоя принцеса, Карліньосе.
Іди.
Одружися з нею
й живіть у своїй казці.
Яку ти відклав, зустрівши мене.
Ти така гарна, коли злишся.
Заткнися!
Сподіваюсь, я нічого не перервала.
Доброго дня, леді Софіє.
Вітаю, Бебело.
Карліньосе.
Бебело, будь ласка. Зараз не час для розмов.
Ні. Я прийшла говорити не з тобою.
Я прийшла поговорити із Соланж.
Що?
Оце пришелепкуватий.
Ґрасо! Ти знову тікаєш?
Що ти зробиш? Зупиниш мене? З якою такою армією?
Я ненавмисно наговорив.
Ні, Карліньосе. Ти сказав усе, що мав сказати.
Ти мусиш зрозуміти, Ґрасо.
Чимало підлизуються заради моїх грошей.
-Мені начхати на твої гроші. -Знаю. Я не хотів тебе образити.
Але ти збрехала. Ти ж не стала раптово святою.
Ну ось.
Не суди інших, і тебе не будуть. А тепер ми розійдемось.
-Я цього не казав. -Ні.
Ти цього не казав.
Це я тобі це кажу.
Як і всі, Карліньосе.
Ґрасо.
Що скажеш, Карліньосе?
Карлосе Енріке?
-Час мені з цим розібратися. -Так.
Ще одне.
Нині 26-те.
Різдво скінчилося.
У нас чудовий початок.
Потрібно трохи часу, щоб звикнути.
Я думала, ти будеш щасливішим у моєму кріслі.
Я щасливий.
Карліньосе, відімкни цю шухляду
й вийми з неї документ.
ЮССЕФ БЕЧАРА
Хто такий Юссеф Бечара?
Мій батько.
Австрійський граф?
Я щось пропустив?
Дозволь пояснити.
Родина Браганса-Саллес не погодилась би,
щоб Афраніньо одружився з жінкою без родоводу.
Тому я вигадала його собі.
Стривай.
Не може бути.
Чому жодна жінка не каже мені правди?
Злізь з п'єдесталу, Карліньосе!
Не всі можуть говорити правду 100% часу.
Коли ти прийшов
з Ґрасою,
мушу сказати, мені не сподобалося твоє рішення.
Я думала, вона немов сліпа куля,
що вона не має манер, що вона груба.
Не зайнято?
Звісно, ні, доно Софіє. Сідайте.
Будете яйця?
Вони дуже смачні,
своєрідні такі.
Ґрасо,
я знаю, що ти не та, за кого себе видаєш.
Але ж це у всіх так.
Але щоб дозволити тобі залишитися,
мені потрібно більше деталей.
Однак мушу визнати,
що це найкраще, що сталося цього Різдва.
Не лише цього Різдва.
Ґраса сказала б, що я скаржуся без причини.
Проте це крісло не для мене.
Чому? Поміняти тобі спинку?
Ні, бабусю. Річ не в кріслі. Я говорю про своє життя.
Я завжди на автопілоті.
Усе життя готувався сісти на цей трон,
але тепер я…
Кажи, Карліньосе.
Я хочу звільнитися.
Не треба кидати все, щоб бути з Ґрасою.
Але я маю бути повністю чесним із собою.
Не хочу здаватися невдячним,
та від цієї роботи я отримаю лиш виразку.
Я маю робити те, що робить мене щасливим. Мене, а не вас.
Твоя правда, Карліньосе.
Я маю якось привернути її увагу.
Народ!
Народ, заждіть!
Великий жест.
Ось що я маю зробити, щоб повернути Ґрасу.
Ось наш план.
Я чекатиму Ґрасу там,
де ми познайомилися перед Новим роком.
Але їй треба якось про це дізнатися.
Нам потрібна стратегія спілкування.
-Гарна ідея, тітко. -Що, Карліньосе?
Вибач, я на нараді.
Прошу, тітко, зосередься!
Вибач. Напиши мені за п'ять хвилин.
-Готові? -Готові.
Що ми знаємо про Ґрасу?
Ми знаємо, що її звуть Ґраса.
Ні, Ґрасіанна. Вона мені розказала.
Ну, ми знаємо, що вона може нескінченно крутити задом.
І, напевно, живе біля ЖК «Педреґульйо».
Я її там висадив.
Оце я розумію!
Слухайте! Я щойно набрав десять мільйонів підписників!
Сонце, десять мільйонів підписників.
Бенто!
-Здуріли? -Десять мільйонів!
-Якого біса? -У мене буде більше реклами!
Бенто Леао, припини. Зосередьмося, будь ласка.
Забудь про послідовників. План.
Чш! Карліньосе, старий.
Послухай мене.
Тепер у тебе десять мільйонів підписників, які допоможуть тобі знайти Ґрасу
безплатно.
-Зрозумів? -Зрозумів, Карліньосе? Так?
Ти геній! Це кохання мого життя! Він обдарований.
Ти в нормі, Мілу?
-Працює? -Увімкнено.
Усе працює. Давай.
Я хочу присвятити цю пісню
людині, яка стільки всього навчила мене цього Різдва.
Я не дуже вмію грати.
Не знаю цієї пісні. Не вмію співати.
-Трохи нервую. -Брехун.
Але…
я знаю, що вона любить цю пісню, тож…
Це для тебе, Ґрасо.
Найбільше хочу тебе поцілувати
І торкнутись тіла твого
Ти знаєш, що я тебе прагну
Це написано на моєму лиці
Ми шукаємо цю дівчину.
Її звати Ґраса. Вона живе неподалік.
Хотів би я бути з тобою
Хотів би бути я небом
Щоб ти моїм сяйвом місячним стала
Я хочу, щоб ти вся була моєю
Як хвилі в океані
Я не можу жити так
Добрий день. Даруйте. Прошу вашої уваги.
Добрий день. Даруйте.
Шанси дуже малі.
Зосередься, мамо. Ти говориш зі мною чи ти на нараді?
Я говорю з тобою. У нас дуже мало шансів знайти Ґрасу.
ВИ: ТИ ВИКЛАВ МОЮ НОВИНУ?
Х'ЮҐО ҐЛОСС: ТАК, ЩОЙНО
КАМПАНІЯ #ПРОБАЧ_ҐРАСО ШИРИТЬСЯ
Так!
Вітаю. Можна спитати…
Народ, та що вам є? Послухайте його, будь ласка.
Я розумію, він дивний, потворний, його надурили…
Ці окуляри негарні.
Але, народ, він говорить про кохання. Про кохання.
Це ти?
Ой! Подруго, він божеволіє, шукаючи тебе.
Перепрошую,
але я б хотіла, щоб такий принц шукав мене.
Я тобі скажу,
якщо чоловік вдає принца, це тому,
що він розбив забагато сердець.
-Дякую. -Залиш собі.
І торкнутись тіла твого
ШУКАЮ ҐРАСУ
Увага, Ґрасо!
Карліньос зі своєю сім'єю чекає тебе на Новий рік. У…
Твоя посмішка — мов рай
Хотів би я бути з тобою
Хотів би бути я небом
Щоб ти моїм сяйвом місячним стала
Я хочу, щоб ти вся була моєю
З РІО-ДЕ-ЖАНЕЙРО В ЖУАН-ПЕССОА АВТОБУСНИЙ КВИТОК
Як хвилі в океані
Я не можу жити так
Сумую за тобою, та не можу торкнутись
З'явися, Ґрасо!
Прийди, Ґрасо! Ти ніколи не знайдеш такого чоловіка.
Окрім Бенто Леао!
Ґрасо, з'явися.
Будь ласка.
Привіт, синку.
Тут ми й познайомились, тату.
Тут класно.
Оце свято «луау» твоєї тітки шалено популярне, правда?
Я просив тітку Мілу, щоб воно було лиш у колі сім'ї.
Але це не її провина.
За інструкцією мали впускати всіх,
кого звати Ґрасіанна.
Хтось прийшов?
А ти як думаєш, синку?
Копакабана, VIP-вечірка, Новий рік.
Усі завалилися.
Тату, як думаєш, Ґраса прийде?
Я впевнений, що так, синку.
Повір.
Дивіться. Ця вечірка буде бомбезна.
Тут просто всі.
Що сталося, Талісе?
Де твої друзі? Не запросив нікого?
Я відрікся й від дружби.
-Він заговорив! -Попався.
У мене вийшло.
Дякую.
ШУКАЮ ҐРАСУ З НОВИМ РОКОМ
Я дізнався про Ґрасу те, що ти маєш дозволити їй полетіти.
Вона немов птаха.
Що, якого біса? З якого це дива ти експерт з Ґраси?
Я давно з нею знайомий, братан.
Ти її не знаєш. Ти один раз з нею поїв. Один.
Я хочу тобі допомогти.
Допомогти? До речі, як ти сюди потрапив?
Він зі мною.
-Зрозумів? -Зрозумів?
Ви чого? Бенто Леао он там.
-Я знаю. Зайчику! -Так?
Ходи сюди!
Пізніше я скажу, хто кого лупцює і хто матиме пріоритет.
Розслабся, вона прийде. Ходімо.
-Ходімо. -З Новим роком.
Оце я розумію.
Вір у себе, братан.
ФОНДЮ З МОЄЮ ЛЮБОВ'Ю
МОЯ ЛЮБОВ
Краще не лізь до Цементової принцеси, Педро Афонсо.
-Ізольдо, займися своїми справами. -Леді Ізольдо.
Тримаюся на відстані від підлеглих.
Хутко, ще слід провести брифінг до кінця року.
Мала, ти ще не набула прав очолювати компанію.
Зажди. Ще ні, але в неї є довіреність, любчику.
Тобто? Брифінг перед Новим роком? Та ну? Я щось пропустив?
Часові пояси. Я вже в новому році й розмовляю з Японією.
Ох, доно Чіко.
Мушу визнати, ви складаєте чудову компанію.
Можете називати мене Чічкою.
Леді Софіє?
У плоті й вдягнена в «Шанель».
Я тут, бо маю запрошення, Ґрасо.
Чи не хотіла б ти провести наступне Різдво з тією ж сім'єю?
Мене принизили. Навіщо б мені це?
Я дозволю тобі вибирати гурт
і музику.
Слухайте, я хочу подякувати вам за те, що ви прийшли аж сюди,
і попросити вибачення, що збурила ваше Різдво.
Нічого страшного, Ґрасо.
Нам була потрібна перевірка дійсністю.
Я сподіваюся, цього разу ти будеш спокійнішою,
бо інакше моє серце не витримає.
Цього разу?
Думаю, ще одного разу не буде.
З Карліньосом у нас усе пішло погано.
Але не можна сказати, що він не намагається змінитися.
Ґрасо,
я знаю, що в тебе в житті було багато втрат.
Але не можна тікати від тих, кого любиш,
боячись утратити їх.
Знаю, леді Софіє.
Теоретично, це прекрасно.
Але насправді ми з Карліньосом з абсолютно різних світів.
Особливо зараз, коли він головна шишка у вашій компанії.
То ти не знаєш.
Карліньос залишив посаду.
Він дуже змінився, Ґрасо.
Він зараз шукає своє щастя.
А ти, Ґрасо?
Утечеш на цьому автобусі?
Привіт усім. Привіт.
Доброго вечора.
Хочу подякувати всім, хто мені допомагав.
Я також хочу подякувати всім Ґрасіаннам, що прийшли.
Дякую, це так несподівано.
Але є лише одна Ґраса.
На жаль, сьогодні її тут немає.
Я зробив те, що зробив, бо закохався.
Звучить божевільно, але я думав, це спрацює.
Проте, мабуть, мій час вийшов.
Десять, дев'ять,
вісім,
сім,
шість, п'ять,
чотири, три,
два, один!
З Новим роком!
Браво!
-З Новим роком. -З Новим роком.
З Новим роком, синку.
Вона не прийшла.
-Вона не прийшла. -Не сумуй.
Карліньосе.
-Бабусю, я стільки мав їй сказати. -Знаю.
Ти шукав мене?
Я?
Чому ти так гадаєш?
Але навіть і не думай,
що ти вийшов на сцену, роздав флаєри,
закотив драми на вулицях…
«Новий рік — нове життя» не канає.
Я прийшла почути, що ти скажеш. Годинник цокає.
Ґрасо,
коли я з тобою, у мене мурашки по шкірі, серце калатає,
паморочиться голова, тисне в грудях.
Ти зізнаєшся в коханні чи це перелік симптомів?
Карліньос, ти знаєш, що у твоїй родині є сердечники. Заради Бога.
Бачиш? Ми дуже різні. І це класно.
Бо
ти така, ти…
Ти…
Ти — це ти.
Не можеш знайти слів, так?
Ох, ми пропустили зворотний відлік.
Так.
Але можемо повторити.
Лише для себе.
-Серйозно? -Так.
Десять!
Дев'ять!
-Вісім! -Сім, шість, п'ять, чотири,
три, два, один.
ШУКАЮ ҐРАСУ
З НОВИМ РОКОМ!
КІНЕЦЬ
Вона вбилася.
А якщо вона почне з пісні «Щасливого Різдва»?
Ніхто не прийшов.
Сюрприз!
Це не те, що ти думаєш, коханий.
Я привела її для нас.
Поїхали.
Авжеж, не пам'ятаю, що він казав. Я була втомлена годувати його грудьми.
На тобі!
Слухайте, зробимо ось що. Я їм подзвоню.
Мені більше нічого сказати, бо технічно мій діалог скінчився.
Ну…
Він казав…
На твоєму місці я у всім би зізналася.
Перепрошую!
На кого ти працюєш? «Арре»? «Магальяес»? «Кастелос-Бранко»?
На «Кастелос».
«Кастелос-Бранкос».
Займатися непристойностями? Я…
не зрозуміла.
Педро Афонсо, не…
-Яка моя репліка? -Не знаю.
-Яка вона там? -Гадки не маю.
Це твоя репліка. Я не…
Талісе, доброго ранку. Не бачив Ґраси?
Ти досі дотепна.
Ґра… Мамо!
Чорт, я облажався. Мій провтик.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як