Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫ארוחת בוקר!‬
‫צ'רלי, אתה תאחר, חבר.‬
‫אני דגני בוקר.‬
‫אני פנקייקים.‬
‫טוסט עם ריבה, בלי חמאה.‬
‫טוסט ומרמלדה.‬
‫בסדר. טוסט עם ריבה, זה שם.‬
‫ודגני בוקר.‬ ‫-אבא!‬
‫באסטר, מה זה?‬ ‫-סוכרייה על מקל.‬
‫לא, אין סוכריות לארוחת בוקר.‬
‫למה?‬ ‫-למה?‬
‫כי הכנתי לך בייקון נחמד.‬
‫אבל אני טבעוני עכשיו.‬ ‫-כמובן.‬
‫קופסת אוכל.‬
‫לא. חבר'ה. לא. סליחה.‬
‫מה אמרנו? אין אוגרים בשולחן האוכל,‬ ‫נכון? תודה.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫נותרו לנו עשר דקות,‬
‫אז קחו מעילים, תיקים, ובואו נלך.‬
‫מהר!‬
‫חבר'ה, אנחנו נאחר!‬
‫צ'רלי, תודה.‬
‫רוזי, אל תשכחי את הכריך.‬
‫זה שלך. באסטר, בוא הנה.‬
‫אל תזוז. תכניס את היד כאן.‬
‫לא משנה. לך. הנה, קח כובע.‬
‫באסטר, איפה הנעל שלך?‬
‫באסטר! לא משנה. לך, מהר.‬
‫זה כאן! היא אצלי! הנעל אצלי!‬
‫מר קנינגהם.‬
‫כן.‬ ‫-יש לי חבילה.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, אני צריך שתחתום.‬ ‫-אין לי עט.‬
‫יש לי עיפרון.‬
‫לא, לא בעיפרון.‬
‫יש לי צבע.‬ ‫-לא, יותר מדי שמנוני. סליחה.‬
‫יש לי טוש.‬ ‫-רק עט כדורי שחור.‬
‫אין לי.‬ ‫-לי יש.‬
‫תשתמש בו. רק צריך לבקש.‬
‫זהו זה, רק צריך תאריך‬
‫של הלידה שלך.‬
‫טוב.‬ ‫-נפלא.‬
‫וצריך לצלם תמונה להוכחת משלוח.‬
‫טוב, ילדים. קדימה.‬
‫יופי, ילדים. חיוך גדול.‬
‫וסיימנו.‬
‫נפלא. אני חושב שתיהנה מזה, וגם אתם.‬
‫אבל לא קראתי את זה.‬
‫טוב, כולם למכונית. תודה.‬
‫רוזי, תסגרי את הדלת.‬
‫- פלטשר ייעוץ עסקי -‬
‫אבא, שכחת את התחפושת לקונצרט חג המולד!‬
‫אני צריכה עוגה למכירת המאפים!‬
‫ואמרת שתקרא איתי.‬
‫מה עם המורים? זה תפקידם.‬
‫אני לחוצה.‬ ‫-טוב, לכו.‬
‫מהר, כולם. אוהב אתכם!‬ ‫-ביי!‬
‫בוקר טוב. סליחה.‬
‫בוקר טוב, ילדים. שוב איחרת.‬ ‫-שלום. ביי! טוב, תודה.‬
‫לא!‬
‫לא מקובל!‬
‫אז הזמן משחק תפקיד חשוב.‬
‫אני צריכה נאמנות.‬
‫אני צריכה אנשים בלי הסחות דעת ועם מחויבות.‬
‫אני צריכה מחויבות של 110 אחוז.‬
‫כמה מחויבות אני צריכה?‬ ‫-110 אחוז.‬
‫ברוך הבא! תודה שהצטרפת אלינו. שב.‬
‫סליחה, זו ההסעה לביה"ס. את יודעת, ילדים.‬
‫באמת? לא אכפת לי. אני מנהלת עסק,‬
‫ובעסקים, ילדים לא נחשבים!‬
‫עכשיו, איפה הייתי?‬
‫עסקת "אמבלם" צריכה לקרות עד סוף השנה.‬
‫אנו רוצים שהמצגת שלנו‬ ‫תגבור על כל מצגת אחרת.‬
‫קנינגהם?‬
‫אנשים חושבים שיש לך קסם.‬
‫לכן אתה תציג את המצגת הסופית.‬
‫רגע, סליחה. מתי את חושבת שאני אציג?‬
‫אני עסוק מאוד‬ ‫לפני חג המולד עם הילדים ו…‬
‫ב-24 בדצמבר.‬
‫עשרים… אבל זה ערב חג המולד!‬
‫אז תעבוד על סדר העדיפויות.‬
‫העבודה שלך או סנטה שיורד דרך הארובה.‬
‫בסדר. הכיתה משוחררת.‬
‫קנינגהם?‬
‫אני חייבת להדגיש שהחשבון הזה חשוב לכולנו.‬
‫יש משרות בסכנה.‬
‫המשרה שלך.‬
‫טוב, אני יודע. ואני לא אאכזב אותך.‬ ‫אני מבטיח.‬
‫זה אוגר?‬
‫כן. זו קופסת האוכל של הבן שלי, באסטר.‬ ‫תמיד שוכח את הכריך.‬
‫את יודעת. כריך נקניק. כריך אוגר.‬ ‫את יודעת, ילדים.‬
‫לא, אני לא. כי בעסקים, ילדים לא נחשבים.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. נעשה את המצגת.‬
‫אנחנו מסוגלים. אנחנו נעשה את זה.‬
‫קדימה.‬
‫בבקשה. תהיה בטוח כאן.‬
‫היי, מאטי.‬
‫מה זה?‬ ‫-מכתב מעורך דין, נראה לי.‬
‫מה עשית עכשיו, אחי?‬
‫הורישו לי… מתנה או ירושה.‬
‫ממי?‬
‫מוזר. זה מאבא שלי.‬ ‫-אבא שלך?‬
‫לא, זה בסדר. לא הכרתי אותו, למען האמת.‬
‫"מר קנינגהם היקר, קיבלתי הוראה מאביך‬
‫"לתת לך את המכתב עם המפתחות ל…"‬
‫"אנא בקר באתר הזה."‬ ‫-בקר באתר! קדימה!‬
‫"דבקון…"‬
‫זה שלך… לתמיד?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה נראה שווה הון, אתה יודע?‬
‫אני לא יכול להתמודד עם זה.‬ ‫יש לנו המון עבודה.‬
‫היי, חכה רגע.‬
‫זה בדיוק מה שאתה צריך כדי להצליח במצגת.‬
‫שקט ושלווה באזור הכפר.‬
‫רק אתה והגבעות. בלי הסחות דעת.‬
‫בלי קרואלה דה-ויל פלטשר על הראש.‬
‫רק אתה והאוגר ואנשי הכפר הידידותיים.‬
‫זו מתנה.‬
‫כולם מנצחים.‬
‫ניצחון משולש, אחי.‬
‫אתה מבין, כן?‬
‫כן, אתה מבין.‬
‫אתה בסדר, אבא?‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫צחצחת שיניים?‬ ‫-כן.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬ ‫-זו חווה, טפשון.‬
‫איפה החווה?‬ ‫-במקום בשם קובלדון.‬
‫נוכל לנסוע לחווה, אבא?‬
‫יש שם חיות?‬
‫כן, כמו פליז.‬
‫אפשר לנסוע לחווה?‬ ‫-כן, בבקשה?‬
‫בבקשה!‬ ‫-לחג המולד.‬
‫לא בחג המולד.‬
‫איך סנטה ידע לאן לשלוח את המתנות?‬
‫אמא הייתה מרשה.‬
‫העניין הוא שאמא כבר לא פה.‬
‫אבל אמרת שאמא תמיד תהיה איתנו.‬
‫שהיא תמיד בליבנו.‬ ‫-כן, אתה אומר את זה בכל יום.‬
‫לא, זה נכון. היא כן בליבנו.‬
‫רק שאמא לא יכולה לקבל החלטות.‬
‫זו העבודה של אבא.‬
‫טוב, חכו רגע, לא…‬
‫רגע. היא משדרת.‬
‫היא כאן, והיא אומרת שהיא עדיין הבוס שלי,‬
‫ושאנחנו חייבים לנסוע לחווה.‬ ‫-כן!‬
‫אבל עליי לאשר את זה עם ביה"ס.‬
‫בית ספר בכפר?‬
‫מר קנינגהם, איך נוכל להבטיח‬
‫שהם יספקו חינוך ראוי?‬ ‫-זה לא יכול להיות יותר גרוע מפה!‬
‫אני רואה התנהגות לקויה אצל כל חמשת ילדיך.‬
‫אתה יודע, רוזי…‬
‫היא לא עצמה. היא שקטה מאוד.‬
‫אני חושבת שלפעמים היא ישנה בשיעור שלי.‬
‫צ'רלי בועט בבנים ובבנות‬ ‫וכותב דברים גסי רוח.‬
‫אני מבינה שעברתם מצב קשה,‬
‫אבל אני חוששת שהם מפגרים מאחור בלימודים.‬
‫אל תטרידי את עצמך יותר מדי, בסדר?‬
‫כי אני יודע שאם תעבדי קשה,‬
‫תמצאי את המוג'ו שלך,‬
‫בשנה הבאה הילדים האלה יצטיינו.‬
‫אז תודה, וחג מולד שמח.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫אתה בטוח בנוגע לזה?‬
‫מה אם תגיעו לשם והחווה לא קיימת?‬
‫אז אני אסתובב ואחזור הנה.‬
‫רק אל תפתח ציפיות, בסדר?‬
‫אביך היה מלא סודות והפתעות.‬
‫לא בהכרח טובים.‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-אני אתקשר.‬
‫סע בזהירות.‬
‫ביי, אמא.‬ ‫-ביי, ילדים.‬
‫ביי! תיהנו!‬ ‫-ביי, סבתא!‬
‫זה כל כך מגניב!‬
‫תראה, אבא, כבשי-מהה!‬
‫לא, אלא רק כבשים, באסטר.‬
‫תראה, אבא, פרות-מו!‬
‫לא, אומרים רק "פרות".‬
‫אבא, פספסת את שלט החווה!‬ ‫כתוב שם "חוות הדבקון"!‬
‫מה? איפה?‬ ‫-פספסת את השלט.‬
‫למה לא אמרתם?‬ ‫אם הייתם אומרים, הייתי…‬
‫למה את מביאה סוס לכביש כזה צר?‬
‫זה הכפר.‬
‫כלי רכב נותנים זכות קידמה לחיות.‬
‫קראת את השלטים?‬
‫- סוסים!‬ ‫סעו לאט! -‬
‫טוב. הסוס בסדר?‬
‫כן. לא בזכותך.‬
‫איפה אנשי הכפר הידידותיים?‬
‫אני חושב שהגענו.‬
‫הנה.‬
‫כתוב "חוות הדבקון" שם.‬
‫הגענו.‬
‫- חוות הדבקון -‬
‫וואו! תסתכלו!‬
‫זה כל כך חמוד!‬
‫זו החווה שלנו, אבא?‬
‫נראה לי.‬
‫תראה, אבא! עוד כבשי-מהה!‬
‫לא כבשי-מהה, רק כבשים.‬
‫קקי כבשים!‬
‫- חוות הדבקון -‬
‫טוב, זו התחלה טובה.‬
‫בואו.‬
‫בסדר.‬
‫מה הריח הזה?‬
‫נראה לי שזה אתה, באסטר.‬ ‫-זה לא אני!‬
‫מישהו אוהב ביצים.‬ ‫-אני יודעת למה, אבא.‬
‫היא כל כך חמודה, אפשר לשמור אותה?‬ ‫-לא.‬
‫בואי הנה.‬
‫בלי לחץ. זהו זה. אנחנו בסדר.‬ ‫ניקח אותה… אלוהים! לא!‬
‫לא, תיזהרי! אל תרימי אותה.‬
‫אל תרימי… טוב. הרמת אותה.‬ ‫תיזהרי. קחי אותה החוצה.‬
‫טוב, אל תיתני… תיזהרי. אל תיתני…‬
‫זה טוב מאוד.‬ ‫-מה אלה, אבא?‬
‫אלה עוגיות.‬
‫"מברי האופה." מי זה ברי האופה?‬
‫לא יודע.‬ ‫-לא יודעת.‬
‫אני רוצה את החדר הזה!‬ ‫-אני אוהבת אותו!‬
‫לאן הם הולכים? בואו!‬
‫החדר הזה מדהים!‬ ‫-אני רוצה את המיטה הזו!‬
‫לאן הם הלכו?‬
‫חבר'ה, נוכל לבחור חדרי שינה אח"כ.‬ ‫בואו נמצא קומקום קודם.‬
‫אתם צוחקים עליי!‬
‫שלום!‬
‫שלום, מר תיש.‬
‫ילדים, זהירות. בואו מסביב.‬
‫שלום. מה… טוב.‬
‫טוב, לך ישר. קדימה. זהו זה. לך.‬
‫צא החוצה!‬
‫התיש הלך.‬
‫רוזי, תשגיחי על כולם, ואני אחזור עוד רגע.‬
‫מים.‬
‫רגע!‬
‫רגע… הלו?‬
‫היי! איך הולך, חוואי?‬ ‫-איך הולך?‬
‫למען האמת, לא משהו, מו.‬ ‫אני כורע בנחל,‬
‫מנסה להשיג מים לכוס תה.‬
‫כן, מסכן וכל זה, כן.‬
‫מאטי, יש לי חדשות, בסדר?‬
‫גם "בנדה האוס" מתחרים‬
‫על חשבון אמבלם.‬
‫בנדה האוס?‬ ‫הם זוכים בכל מה שהם מציגים עבורו!‬
‫בגלל זה אנחנו ממש צריכים שתהיה טוב, מאטי.‬
‫למען כולנו. אף אחד לא רוצה‬ ‫להיות מפוטר לפני החג.‬
‫אנו ממש סומכים עליך.‬ ‫-מה אמרת, מו?‬
‫כן. הלו?‬
‫אני לא… מו, אני לא שומע.‬
‫יו, הוא קוטל את זה!‬
‫אני ממש לא מודאג.‬
‫טוב, חבר'ה, בואו נעלה אותם למעלה.‬
‫תיזהרו. אנחנו לא רוצים‬ ‫להצית את בית החווה הלילה.‬
‫אולי מחר אם יהיה ביטוח.‬
‫באמת נבלה את חג המולד בחווה, אבא?‬
‫אני אוהב את פרות המו.‬ ‫-כן, גם אני אוהב אותן.‬
‫אבל זכור שקוראים להן…‬
‫פרות.‬
‫את מחפשת את אמא?‬
‫אתה חושב שהיא שמחה כאן, אבא?‬
‫טוב, זה תלוי.‬
‫מי מהם היא לדעתך?‬
‫זה שמנצנץ. רואה?‬
‫כן.‬
‫הוא נוצץ.‬
‫וואו. האחד הזה זורח.‬
‫זה חייב להיות אמא.‬
‫כל כך יפה.‬ ‫-תראו, כוכב נופל שם.‬
‫טוב, תבקשו משאלה.‬
‫ותחזרו למיטה.‬
‫- חוות הדבקון -‬
‫של מי המגפיים, אבא?‬
‫אני חושב שהם היו של אבי, אבל אני לא בטוח.‬
‫למה אתה לא יודע הרבה על אבא שלך?‬ ‫-כי אבא שלי היה עסוק,‬
‫ולא ראיתי אותו הרבה כשהייתי ילד,‬
‫ואז איבדנו קשר.‬
‫אני לא רוצה לאבד את הקשר איתך.‬
‫זה לעולם לא יקרה, בסדר?‬
‫לעולם לא.‬ ‫-הפתעה!‬
‫אלוהים! שברתם את המיטה!‬
‫ילדים, היכנסו, רק היזהרו.‬ ‫-התיש חזר!‬
‫כן!‬ ‫-באסטר.‬
‫מה אמרנו על סוכריות לארוחת בוקר? באסטר.‬
‫היי! הוא לקח לי את הסוכרייה!‬
‫באסטר!‬
‫זה לא אני.‬
‫זה לא באסטר, הביצים מקולקלות.‬
‫אולי התרנגולת הטילה ביצה.‬ ‫-בואו נלך לראות!‬
‫ואין אינטרנט.‬
‫אין אינטרנט!‬ ‫-אבא, למה אתה צועק?‬
‫כי אין אינטרנט!‬
‫יש ביצים?‬ ‫-הסתכלנו תחת כל תרנגולת.‬
‫אין ביצים. כלום.‬
‫חשבתי שיהיו עוד חיות.‬ ‫-כן, אולי אפילו פליז תינוק.‬
‫מה זה היה? בואו!‬
‫בואו נלך לראות!‬
‫פוני קטנטן!‬
‫חמור אמיתי.‬
‫ופרה תינוקת.‬
‫ופליז תינוק.‬
‫מהר, הזדרזו, קדימה.‬
‫תברחו!‬
‫זה מפלץ.‬
‫מי אמר את זה? תראו את עצמכם.‬
‫איך נכנסתם?‬
‫דרך הדלת.‬
‫חכמים מאוד.‬
‫מי אתם?‬
‫יש לכם שמות?‬
‫לכולם יש שם, לא?‬
‫לא בהכרח. רואה את החמור?‬
‫זה חמור מספר אחת, וזה חמור מספר שתיים.‬ ‫-למה לא נתת להם שמות?‬
‫כי שכחתי לעשות את זה, בסדר?‬
‫איך קוראים לכם?‬
‫אני ויולט.‬
‫אני רוזי, הבכורה.‬
‫אני באסטר.‬ ‫-ואני לילי, התאומה של צ'רלי.‬
‫אתם לא דומים.‬
‫כי אנחנו תאומים לא זהים.‬
‫טוב, אז מה אתם הלא זהים עושים בחווה שלי?‬
‫אבינו זכה בה בתחרות וילי וונקה.‬ ‫-מה זה…‬
‫הוא מתכוון לצוואה. אבא קיבל אותה מאביו.‬
‫אתם הבעלים החדשים?‬
‫אלוהים! למה לא אמרתם?‬
‫שלום! אני בינו.‬
‫עובד משק/ מטפל בחיות/ מלקט קקי מקצועי.‬
‫האשטאג: בינו_לשירותכם.‬
‫נעים מאוד.‬
‫רוצים להכיר את החיות?‬ ‫-כן!‬
‫כן!‬
‫אז בואו אחריי.‬
‫אז זה החזיר הגברבר שלי, ארני,‬
‫על שם השחקן האהוב עליו, ארנולד שוורצנגר.‬
‫"אני עוד אחזור… עם בייקון."‬
‫לא? טוב, הנשמה היפה הזו היא פוטר.‬
‫קסומה מאוד. עברה הכשרה בהוגוורטס.‬
‫ותכירו את האגדות הקטנות האלה.‬
‫איטסי.‬
‫ביטסי. כן.‬
‫טיני.‬
‫וזאת ויני,‬
‫אבל זהירות איתה,‬
‫כי "ויני תשתיני" בכל הבית.‬
‫בסדר? נכון, קטנטונת? כן.‬
‫מבינים?‬
‫רוצים להכיר את ג'ינגל?‬ ‫-כן.‬
‫טה-דה! זה ג'ינגל!‬
‫למה יש לו פעמונים סביב הצוואר?‬
‫כדי שנשמע אותו אם יברח.‬ ‫הוא רק שה קטן.‬
‫שלום, ג'ינגל!‬
‫זה מדהים! שלום, נעים מאוד.‬
‫שלום, גבירתי. שלום, אדוני.‬
‫שלום לך, ושלום גם לך.‬
‫תשמרו על ג'ינגל, בסדר?‬
‫עכשיו, השתיים האלה, מרי וברייט,‬
‫דוברות צרפתית מדהימה.‬
‫סוסי פוני לא דוברים צרפתית.‬ ‫-סליחה!‬
‫מרי. ווי. ברייט?‬
‫ווי! להתראות.‬
‫להתראות.‬
‫כבר פגשתם את רודולף?‬
‫כמו האייל?‬
‫לא כמו רודולף, הדני…‬
‫הענק!‬
‫ראיתם את הכבשים?‬
‫הן שייכות לחווה, ורודולף ירעה אותן.‬
‫אז רודולף הוא כלב רועים?‬
‫לא ממש, אבל הוא מנסה. שננסה?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫קדימה, רודולף, תאסוף את הכבשים! קדימה!‬
‫קדימה, רודולף!‬
‫"מכל האיילים‬
‫"אתה יודע שאתה המוח…"‬
‫כלב טוב.‬
‫"רוץ, רודולף…"‬
‫קדימה.‬
‫"רנדולף ממש מאחור…"‬
‫בכיוון השעון!‬
‫"רוץ, רוץ…"‬
‫היי, ילדים. איפה הייתם?‬
‫דיברנו עם החיות עם בינו.‬
‫זה נשמע נהדר.‬
‫נוכל לחקור עוד קצת את החווה?‬
‫טוב. כן, בטח. אני רק אנסה את זה.‬ ‫-בינו ישמור עלינו.‬
‫טוב, אין בעיה. אני כבר אבוא.‬
‫רגע, מה?‬
‫בינו? מי זה בינו?‬
‫טוב, זה לא יעבוד.‬
‫אני בא, ילדים!‬
‫טוב. בסדר, אחורה! בסדר? תתרחקו, ילדים!‬
‫מי אתה?‬
‫בבקשה אל תירה.‬
‫הוא לא עשה שום דבר, אבא. הוא גר פה.‬
‫מה הכוונה?‬ ‫-הוא גר פה. הוא עובד המשק.‬
‫ומטפלל החיות.‬
‫האמת שזה מטפל.‬ ‫-בשביל מה הבאת את זה, אבא?‬
‫כי לא ידעתי שהאגריד גר באסם. מי אתה?‬
‫אני בינו. אני גר פה. עבדתי כאן כל חיי.‬
‫רק סיפרתי ללא-זהים שלך על חיות החווה.‬
‫אבא, תכיר את חמור מספר אחת.‬ ‫הוא הכי חמוד בעולם!‬
‫טוב. סליחה. אני לא…‬
‫אני מצטער על… זה.‬ ‫לא נראה לי שזה עובד בכלל.‬
‫אבא, הפחדת את בינו!‬
‫זה היה בטעות.‬
‫והפחדת את החיות.‬
‫תסתכל על מרי!‬
‫היא עשתה קקי פוני עצום מרוב פחד!‬ ‫תבקש סליחה.‬
‫סליחה, מרי.‬ ‫-בצרפתית.‬
‫ב…‬ ‫-צרפתית.‬
‫פרדון, מרי. הוא ממש… טפשון.‬
‫אתה עובד כאן?‬
‫כן.‬ ‫-אתה מבין בענייני צנרת?‬
‫טה-דה!‬
‫הוא קסום.‬
‫זה רק תיקון זמני, בסדר?‬
‫אצטרך לבדוק את הצינורות שלך.‬
‫טוב, לפחות אוכל להקים את תחנת העבודה שלי.‬
‫תחנת עבודה?‬ ‫-כן.‬
‫לכן אני כאן, לעבוד על מצגת חשובה.‬
‫בלי הסחות דעת.‬ ‫-מה עם עבודת החווה?‬
‫זה לא תפקידך?‬ ‫-כן, אבל אני לא החוואי.‬
‫אני עובד המשק.‬
‫הבעלים הקודם, אביך, הוא אהב את המקום הזה.‬
‫הוא עשה הכול.‬ ‫-באמת?‬
‫הוא היה גיבור מקומי.‬
‫הוא הציל את המקום מידיהם של הרעים.‬
‫הם רצו להרוס אותה ולבנות בתים.‬
‫הרעים האלה, הם הציעו כסף או משהו?‬
‫מה? כסף רציני.‬
‫כן, אבל הוא אהב‬ ‫את החיות ואת החווה יותר מדי.‬
‫הוא נשמע אדיר.‬ ‫-הוא היה אדיר.‬
‫אתה חייב להודות שהמקום הזה פג תוקף.‬
‫כלום לא עובד. אפילו התרנגולות.‬ ‫הרחת את הביצים? סירחון!‬
‫כי אף אחד לא היה פה. חיכינו לך,‬
‫ועכשיו אתה כאן ותוכל לעזור להציל את החווה.‬
‫רד ממני!‬
‫אפשר להציל את החווה, אבא?‬
‫כן, אפשר להציל את החווה עם בינו?‬
‫לא, אנחנו כאן רק באופן זמני,‬
‫ואני אתחיל לעבוד.‬
‫עלינו לשכנע את אביכם‬ ‫שהחווה הזו יותר חשובה‬
‫מהמצגת הטיפשית שלו. מי איתי?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫בסדר. בואו אחריי.‬
‫אבא, אתה יודע שאמא הייתה רוצה‬ ‫שתעזור להציל את החווה.‬
‫ראית כמה היא נצנצה אתמול בלילה.‬
‫טוב, אני אגיד לכם מה,‬ ‫אתן לכם שעה מחר בבוקר,‬
‫ותראו לי איך עובדת החווה.‬
‫כן!‬
‫כל הכבוד, מר ק'.‬
‫שלום!‬
‫קוקוריקו! זו קריאת ההשכמה שלך בחמש בבוקר!‬
‫קדימה, ישנוני.‬
‫חמש בבוקר? זה אמצע הלילה.‬ ‫-סליחה!‬
‫פרות לא מחכות.‬
‫צריך לחלוב אותן, ועליך לאסוף את הקקי שלהן.‬
‫קדימה.‬
‫למה אני צריך לעשות את זה? זה נורא.‬
‫קקי של פרות הוא כמו גושי הזהב.‬
‫מדשן את העשב, עוזר לו לגדול.‬
‫אנו אוהבים את הקקי. אנו סוגדים לקקי.‬
‫גנן גידל דגן בגן דגן גדול גדל בגן.‬
‫אתה מזכיר לי מישהו.‬
‫ראית את הסרט "הניצוץ"?‬
‫הנה בינו!‬
‫בוא נלך לחטוב עצים.‬
‫אתה צריך להתאמץ, חוואי קנינגהם.‬ ‫תניף אותו ממש גבוה.‬
‫כן? תראה…‬
‫וואו!‬
‫תעמיד פנים שאני חזיר גדול ועסיסי.‬ ‫-כן.‬
‫פסולת. רצפה. חזיר. פסולת.‬
‫או! סוכרייה.‬
‫מסוכן. שים את הפסולת בפח,‬
‫אבל הכי חשוב,‬ ‫לעולם אל תשאיר את השער לשדה הרחוק פתוח,‬
‫אם השער יישאר פתוח, החיות יברחו.‬
‫אם הן יברחו, הן ייפגעו,‬
‫ואם הן ייפגעו, אתה תיפגע.‬
‫רוצים לפגוש את הפרות?‬ ‫-כן!‬
‫כן, בהחלט! בואו. קדימה.‬
‫יש לנו את מטילדה, פאטי,‬ ‫הארי, הרמיוני, מיס טראנצ'בול.‬
‫פרה בשם מיס טראנצ'בול?‬
‫כן. נני מקפי וסוזן בויל.‬
‫כמה כבשים יש לך?‬
‫כשאני מנסה לספור, אני נרדם.‬
‫אני אף פעם לא מסיים.‬
‫כמה משלמים לך על כל זה?‬ ‫-כל זה?‬
‫אני גר באסם בחינם‬ ‫ואוכל את היבול שאנו מגדלים,‬
‫ואני מתכוון לכול, ואתה משלם לי על ממתקים.‬
‫ברור שצריך לשלם על דברים כמו לווטרינר.‬
‫לווטרינר?‬ ‫-כן.‬
‫מישהו שמטפל בחיות.‬ ‫-אני יודע.‬
‫למה לשלם לווטרינר? זה בזבוז.‬
‫כמו רופא שיניים. הם רמאים מוחלטים.‬
‫אתה מכיר אותו וסומך עליו?‬ ‫-אני אישה למען האמת.‬
‫ואני לא מרמה אף אחד.‬
‫את הגברת על הסוס.‬ ‫-ואתה חוסם הכביש.‬
‫אל דאגה, לא נישאר זמן רב.‬ ‫-חבל.‬
‫אפיתי את אלה, אבל אם אתה לא נשאר…‬
‫תני לי אותן!‬
‫סליחה, אני אוהב את העוגיות של אשלי.‬
‫שוקולד צ'יפס?‬ ‫-שוקולד צ'יפס משולש.‬
‫שוקולד צ'יפס משולש!‬ ‫ארני! תראה מה אבא הביא לך!‬
‫אני מבינה שהכרת את כל החיות כאן.‬
‫כן, אני לא טיפוס של בעלי חיים.‬
‫חבל.‬
‫בחוות הדבקון יש חיות נפלאות.‬
‫ותכף תהיה תוספת.‬ ‫-מה?‬
‫הולי עומדת ללדת.‬ ‫-מה?‬
‫היא בהיריון.‬
‫זו גדיחה!‬
‫זו גדיחה.‬
‫לא, כי גדי זה תיש תינוק. לא משנה.‬
‫ותתכונן, עיזים יולדות תאומים לעתים קרובות.‬
‫לפעמים שלישייה.‬ ‫-שלישייה?‬
‫שלום, גברת ויני. מה שלומך היום?‬
‫שלום, אשלי. תודה על העוגיות. אוהבת אותך!‬
‫אין בעד מה!‬
‫זו מתנה!‬ ‫-טוב. זה… מוזר.‬
‫תשמעי, היה נעים מאוד להכיר שוב.‬
‫נקווה שלא אצטרך לראותך שוב.‬
‫לא. התכוונתי לזה שהחיות בסדר.‬
‫אני באה לבדוק אותן כל שבוע.‬
‫ואם ירדו המים של הולי העז,‬ ‫תתקשר אליי למרפאה,‬
‫אני חושב שזה תחת שליטה.‬
‫כן.‬
‫נראה לי שמשהו מתפתח שם, ויני.‬
‫אבא, מי זאת?‬ ‫-הווטרינרית.‬
‫היא ממש יפה.‬
‫היא ממש יקרה, רוזי,‬
‫ואנחנו מצפים לגדיים, אולי שלושה.‬
‫אבל רק הכרתם.‬
‫לא, לא אני ומיס אשלי. הולי-ג'ולי העז.‬
‫מר קנינגהם, נתתי לוויני יותר מדי עוגיות.‬
‫יש קקי בכל מקום.‬ ‫קח אותה. אני צריך לנקות.‬
‫אני לא יכול…‬
‫בינו!‬
‫אני שמחה שחזרת.‬
‫יש לנו חתול, שני תוכונים,‬ ‫תוכי, חמוס, ארנב,‬
‫ואוסקר החזיר.‬
‫כנראה ששוב אכל משהו שלא היה אמור לאכול.‬
‫אז איך היה בחוות הדבקון?‬
‫פגשתי את הבעלים החדש, מר קנינגהם.‬
‫איך הוא?‬ ‫-טוב, הוא קצת…‬
‫ניסוח מדויק.‬
‫מה אוסקר עשה הפעם?‬
‫הוא שוב אכל את התחתונים של אבא שלי.‬
‫מר קנינגהם!‬ ‫-אלוהים!‬
‫כמעט עשית לי התקף לב!‬ ‫-מצטער.‬
‫אני והילדים בנינו טבלה של מטלות החווה,‬
‫ואתה אחראי על חג המולד!‬
‫כן. תשפץ את האסם למסיבת ההו-דאון המושלגת!‬
‫מה?‬ ‫-זה קורה בכל חג מולד באסם.‬
‫נכסה את האסם בשלג,‬
‫יש יין חם וריקודי אסם, בוקר.‬
‫רגע, לא. זה לא יקרה השנה.‬
‫כי יש לי מצגת בערב החג ואני צריך שקט.‬
‫לא, זה לא יעבוד.‬
‫אתה חייב למצוא דרך להביא את החג לאסם הזה.‬
‫אביך יהיה מאוד מאוכזב.‬
‫טוב, אתה יכול לערוך מסיבת הו-דאון מושלגת,‬
‫אבל לא בחווה שלי.‬
‫אבא שלכם יודע להתעצבן.‬
‫הוא כבר לא אוהב את חג המולד.‬
‫אפילו נאלצתי להשאיר את עץ החג בבית.‬
‫אנו צריכים עזרה,‬ ‫ואני יודע את מי אנו צריכים.‬
‫עלינו להביא את אביכם לכפר‬ ‫כדי להכיר את אנשי הכפר.‬
‫כן!‬
‫זו קובלדון, חברים.‬
‫סניף דואר.‬ ‫מכתבים לסנטה לשם, בסדר, חבר'ה?‬
‫ועכשיו אקח אתכם לקובלדון ארמס.‬
‫- קובלדון ארמס - אוכל ביתי‬ ‫בירה מקומית ומסורתית -‬
‫בואו, זה ברור שאנו לא רצויים.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה בשבילכם!‬
‫בינו אמר שבאת להציל את חוות הדבקון.‬
‫אתה גיבור שלנו!‬
‫היכנסו, ובואו נכיר את כולם.‬
‫זה פרקי, בעל הבית.‬
‫נעים מאוד, בן קנינגהם. הראשונה על חשבוני.‬
‫זה טד הקצב, ברי האופה.‬
‫ומריק.‬ ‫-תן לי לנחש, יצרן הפמוטים?‬
‫איך ידעת?‬ ‫-התבדחתי.‬
‫הוא באמת מייצר נרות.‬
‫אני אוטו, הבנאי.‬
‫כל מה שתצטרך לתקן, אני לשרותך.‬
‫ואני ברני, הדוור.‬
‫אני מסרתי את הירושה. אמרתי לך שתאהב אותה.‬
‫ואני כרוז הכפר!‬ ‫-שלום.‬
‫ואם תסתובבו, תראה את עליזי, אפצ'י, ישנוני,‬
‫וגוש השמחה הזה, רטנוני.‬
‫הם שיחקו בהצגת החג בשנה שעברה.‬ ‫הם לוהקו לפי האופי.‬
‫שמי ג'רלד פייבור.‬ ‫אני במאי "שחקני קובלדון".‬
‫סיפרתי לך על הפעם‬ ‫ההיא שביימתי את "מלכודת העכברים"?‬
‫כן!‬
‫ואחת האהובות עליי, מיס בו.‬
‫רק כי אני בעלת חנות ממתקים.‬
‫ומי הקטנטנים האלה?‬
‫אלה מאסטר באסטר, מיס ויולט,‬ ‫מיס רוזי והתאומים.‬
‫הם לא נראים כמו תאומים.‬ ‫-הם לא זהים.‬
‫הם שלי.‬ ‫-ואיפה אמא שלכם?‬
‫היא מתה.‬
‫הנה, קחו ממתקים.‬
‫וסרגתי לכם צעצועים. תבחרו אחד לכל אחד.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי, אני מיס נריס.‬
‫מביה"ס כפר קובלדון.‬ ‫אלה הילדים שיצטרפו לכיתה?‬
‫כן. אני ממש נלהב מזה‬ ‫שהם יבלו עם ילדים בגילם.‬
‫יש רק שני ילדים בכיתה שלי.‬
‫יש רק שני ילדים בכל בית הספר.‬
‫אנחנו כפר קטן מאוד עם אוכלוסיה פצפונת.‬
‫ארבעים ושבעה. עשרים ותשע תיבות.‬
‫בסדר, כל עוד הם יעשו פעילויות חינוכיות.‬
‫כמובן. אם אוכל לחשוב על כמה.‬
‫התכוונתי שיש הרבה דרכים לחנך.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬ ‫-כן, זה נכון.‬
‫אתם אוהבים לשיר?‬
‫כן?‬ ‫-אתם מוזמנים להצטרף למקהלה.‬
‫אני אייבל. אני מארגן את זריקות המגף.‬
‫אני ארון, מצלצל הפעמון הראשי.‬ ‫נתאמן ביום שני.‬
‫אני מיס וריטי.‬ ‫אני מנהלת את חנות הספרים וספריית הכפר.‬
‫תבואו בכל עת לספר ועוגייה.‬
‫דרך אגב, שמי מיס וומבל,‬
‫ויצרתי את קבוצת הסריגה,‬
‫וסרגתי את כל הסוודרים שאתם רואים כאן,‬
‫כל אחד מהם, ואת הכובעים,‬
‫ונשמח אם כולכם תרצו להצטרף,‬
‫ונשמח במיוחד אם אתה תצטרף, מר קנינגהם.‬
‫ואם אתה לא יודע לסרוג,‬ ‫נוכל לסרוג לך סוודר.‬
‫נוכל לסרוג עליו את הפנים שלך אם תרצה.‬
‫מה דעתך?‬
‫הוא נאה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫תשמעו, אני לא בקטע הקהילתי הזה.‬
‫רצינו לבקש ממך להיות נשיא‬
‫אגודת חג המולד.‬
‫אבא שלך תמיד כרת את עץ החג הכי גדול‬
‫ותרם אותו לכיכר הכפר.‬
‫אין לנו עץ חג מולד בבית.‬
‫אפילו לא אורות חג מולד.‬
‫אין חג מולד בחוות הדבקון?‬
‫טוב, נצטרך לעשות משהו בנוגע לזה, נכון?‬
‫בהחלט.‬
‫מי רוצה גזוז קובלדון?‬
‫כן. שבו לכם. קדימה.‬
‫מה שלום הולי העז?‬
‫לא בדקתי אותה. אני לא יודע.‬
‫לא בדקת את העז ההריונית שלך?‬
‫טוב… לא, אני בטוח שהיא בסדר.‬
‫אבדוק כשאחזור.‬
‫חמשת אלפים? זה לא יכול…‬
‫חמשת אלפים, והוא לא שילם… שילמת על משהו?‬
‫ממתקים. 68 ליש"ט על ממתקים.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫היא אומרת "מאט"?‬
‫היי, הולי. מה שלומך?‬
‫את קצת לחוצה?‬
‫אשתי פחדה כשילדה בפעם הראשונה.‬
‫לא כמוני. הייתי מבועת‬ ‫מהמחשבה על להיות אבא.‬
‫לא ידעתי אם אהיה טוב.‬
‫נחמד שאתה מדבר עם החיות, מר קנינגהם.‬
‫אתה יודע שהן מבינות הכול,‬
‫ואנו נוכל להבין כל פעייה, געייה,‬ ‫נביכה, נחירה אם נקשיב טוב.‬
‫טוב, הקשבתי, הבנתי, ועכשיו אני עוזב.‬
‫מר ק', כשדיברת עם הולי‬ ‫על זה שלא תהיה אבא טוב…‬
‫אני חושב שתהיה אבא נהדר.‬ ‫-"תהיה"?‬
‫אני והאבא'לה שלך היינו קרובים.‬
‫הוא נתן לי לקרוא לו סבא'לה‬ ‫כי הוא פספס את הילד והנכדים שלו.‬
‫אני לא רוצה שגם אתה תפספס.‬
‫אני לא דומה לאבא'לה שלי.‬
‫ולא נראה לי שאתה צריך להתערב‬ ‫בענייני המשפחה שלי.‬
‫אנחנו קרובי משפחה.‬
‫איך?‬
‫אם האבא'לה שלך היה הסבא'לה שלי,‬ ‫אז אתה פחות או יותר אבא שלי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אתה גבר בוגר,‬ ‫ואתה בהחלט לא קרוב משפחה שלי.‬
‫אתה שמת את המדרגה שם?‬ ‫-לא.‬
‫לילה טוב, אבא.‬
‫הוצאת לי את המילים מהפה.‬
‫היי, באסטר, מה קרה?‬
‫חלמתי חלום רע.‬ ‫-חבר, בוא הנה.‬
‫אתה יודע שחלומות רעים אינם אמיתיים.‬ ‫אנחנו חייבים ללכת מחר לביה"ס?‬
‫הוא אמור להיות מהנה.‬
‫אבל הילדים עלולים לצחוק עליי.‬
‫למה שמישהו יצחק עליך?‬ ‫-כי אני לובש דברים נוצצים.‬
‫אתה יודע, באסטר, אין פסול‬
‫בלבישת דברים נוצצים.‬ ‫כל אחד יכול ללבוש נצנצים.‬
‫אפילו פליז?‬
‫בהחלט פליז.‬
‫אפילו מרי וברייט?‬
‫כן, סוסי פוני אוהבים נצנצים.‬
‫אפילו אתה?‬
‫אני לא בדיוק בן אדם נוצץ,‬
‫אבל אמא שלך אהבה‬ ‫כל דבר עם נצנצנים ופיאטים.‬
‫היא חבשה כתר נסיכה?‬
‫אני בטוח שכן כשהייתה בגילך.‬
‫שנלך לישון?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫מרי וברייט אכלו והתעמלו?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫פרות ועיזים נחלבו?‬ ‫-כן!‬
‫חזירים וחזרזירים נקיים?‬
‫כן כפול.‬ ‫-כן כפול-כפליים.‬
‫המטלה הבאה, ביה"ס.‬
‫אנחנו לא רוצים ללכת.‬
‫אנחנו רוצים להישאר איתך בחווה.‬ ‫-אבא שלכם לא יאהב את זה.‬
‫איך נגיע לבית הספר?‬ ‫-כן, אבא תמיד מקפיץ אותנו.‬
‫טה-דה.‬
‫מה אלה?‬
‫אופניים.‬
‫אני לא יודע לרכוב.‬ ‫-אתה לא יודע לרכוב על אופניים?‬
‫אז תצטרכו ללמוד.‬ ‫קודם אופניים, ואז טרקטורים.‬
‫קחו את רגל ימין, הניפו אותה מעל לאופניים.‬
‫תביטו קדימה, טוב? בלי להתנדנד.‬
‫אלה המעצורים.‬
‫טוב, חבר'ה? ישר מאוד. תתרכזו. קדימה.‬
‫השני, קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה! כן, חבר. רגליים על הפדלים. כן!‬
‫הצלחת!‬
‫כן!‬
‫ראית את הילדים?‬ ‫-הם הלכו לבית הספר.‬
‫מה? איך?‬ ‫-על האופניים. כמוני.‬
‫הלכת לביה"ס?‬
‫כן. למדתי בבית ספר חקלאי.‬
‫יש דבר כזה?‬ ‫-כן.‬
‫אתה בטוח שהם יהיו בסדר על האופניים?‬
‫הם לא מכירים את האזור.‬ ‫-הם יסתדרו.‬
‫איפה בית הספר?‬ ‫-בכפר.‬
‫איפה הכפר?‬ ‫-לא יודע.‬
‫הלכנו לאיבוד.‬
‫אני לא רוצה להיות אבוד.‬ ‫-זה בסדר, באסטר.‬
‫אני שוב לחוצה!‬
‫אבא אמר להישאר במקום‬ ‫עד שמישהו ימצא אותנו.‬
‫אבל אין כאן אף אחד.‬ ‫-כן יש. תראו!‬
‫שלום!‬
‫שלום, ילדים.‬
‫אנחנו מאחרים לביה"ס.‬
‫ביה"ס במעלה הדרך. בואו.‬
‫באמת אין חג מולד בחוות הדבקון?‬
‫לא, אין חג מולד.‬
‫נצטרך לעזור לאביכם‬ ‫להשיב את מסורות חג המולד.‬
‫וזה בית הספר החדש שלכם.‬
‫הנה אתם, ילדים!‬ ‫אל תדאגו, רק עכשיו הגעתי.‬
‫קיילה וקיאן מתים לפגוש אתכם.‬
‫תניחו את האופניים על הרצפה. תודה רבה.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-בהצלחה!‬
‫טוב, קדימה. תיכנסו.‬
‫שבו ליד השולחן.‬
‫בסדר.‬
‫אז עכשיו יש לנו כיתה עצומה,‬ ‫נוכל לעשות המון דברים.‬
‫נוכל להקים מקהלה בית-ספרית‬ ‫או להעלות מחזה חג מולד.‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫מה עוד אתם רוצים לעשות?‬
‫אנחנו לא אוהבים את בית הספר.‬
‫במיוחד את בית הספר הישן שלנו.‬
‫למה לא?‬
‫היו לי הרבה חברים,‬
‫אבל כשאמא מתה,‬ ‫הייתי עצובה והם קראו לי משעממת.‬
‫אוי, זה נורא, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫מה איתך, ויולט?‬ ‫-אני מפחדת.‬
‫לא משום דבר מיוחד. אני פשוט נלחצת לפעמים.‬
‫זה בסדר. כולנו נלחצים לפעמים.‬
‫ילדים היו צוחקים עליי‬ ‫כי אני לובש נצנצים.‬
‫אנחנו אוהבים נצנצים כאן, נכון?‬
‫כן, הם יפים.‬ ‫-והם מגניבים.‬
‫אולי נקשט את עץ חג המולד של בית הספר?‬
‫כן.‬ ‫-שינצנץ.‬
‫כן? אז בואו אחריי.‬
‫זהו זה. שימו את הקישוטים שלכם.‬
‫מאיפה הכוכב הזה, ויולט?‬ ‫-הכנתי אותו לאמא בגן.‬
‫אנחנו מניחים אותו על העץ כל שנה,‬ ‫אבל אין עץ בחווה.‬
‫מיס נריס, אולי נשאיל להם את העץ שלנו השנה.‬
‫אבא שלכם לא יאהב את זה, נכון?‬
‫אבא שלנו יהיה כ"כ עסוק בעבודה,‬ ‫הוא לא ישים לב.‬
‫באמת? זה מושלם.‬
‫ניקח את העץ לחווה,‬ ‫והוא אפילו לא ידע שהיינו שם.‬
‫עולמי.‬
‫יתרונות. שיווק.‬
‫חג שמח!‬
‫מתנות חג וסריגי וומבל.‬
‫זה חג המולד!‬ ‫-הו-הו-הו!‬
‫סליחה, מה?‬
‫איפה תרצה להתחיל?‬ ‫-להתחיל?‬
‫אנחנו צריכים להתחיל בקישוטים.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא. אנחנו נבנה תפאורה.‬
‫בואי, דיים ג'ודי.‬ ‫-נתראה אחר כך.‬
‫חג שמח, מר קנינגהם.‬
‫טוב, תקשיבו.‬
‫אפשר לקבל את תשומת ליבכם?‬
‫אני באמת מעריך את רוח הקהילה. בסדר?‬
‫אבל האם תוכלו לחזור בזמן יותר נוח?‬
‫חג המולד לא יחכה לנוחות.‬
‫מסיבת ההו-דאון המושלגת לא תקרה מעצמה.‬
‫אנו לא עורכים את מסיבת ההו-דאון השנה.‬ ‫לא כאן, לא עכשיו.‬
‫טוב? אז אם כולם יכולים…‬
‫תודה רבה. זה נהדר, אבל אם תוכלו…‬
‫זהו זה, קחי את הפטיש. קדימה. טוב. תודה.‬
‫כל טוב. תודה.‬
‫כפוי טובה…‬ ‫-הם רק מנסים להביא את רוח חג המולד.‬
‫אני לא צריך רוח חג מולד.‬ ‫אני צריך שקט ושלווה.‬
‫לא. החוצה!‬
‫טוב, לא. תישאר. תכין לעצמך כריך.‬ ‫תישאר, תרגיש בבית.‬
‫זוז מדרכי.‬
‫אל תדאג, חמור מספר שתיים.‬ ‫הוא רק גרינץ' טפשון.‬
‫אני יודע. מי לובש עניבה בחווה?‬
‫הו-הו-הו. יש לי משלוח בשבילך.‬
‫איזה משלוח?‬ ‫-כרטיסי ברכה מאנשי הכפר.‬
‫אחד נחמד ממיס וומבל. סרוג, מרשים.‬
‫יש בו שתי שורות שירה.‬
‫סליחה, אתה קורא את הדואר שלי?‬ ‫-רק לצורכי בטיחות.‬
‫שאקח את שלך למשרד מיון הדואר?‬
‫זה וומבל. שני ו'.‬
‫אולי תרצה להוסיף סימן נשיקה.‬ ‫אנחנו עושים את זה, בידידותיות.‬
‫אני לא מוסיף נשיקה.‬
‫אפרופו כרטיסי ברכה, אביך היה כל כך אהוד,‬
‫שהיו לו מאות כרטיסים תלויים סביב הקירות.‬
‫ונדיב! הוא נהג לשים‬ ‫שטר של 10 ליש"ט בכל כרטיס‬
‫עם פתק קטן: "שתה בירת קובלדון על חשבוני".‬
‫באמת? יופי לו. טוב. זה האחרון.‬
‫ואתה צריך ללכת.‬
‫יש לי פגישה וירטואלית חשובה מאוד‬ ‫עם חבר שלי בקרוב מאוד.‬
‫טוב.‬
‫יש לנו חברים אמיתיים כאן,‬ ‫מר קנינגהם, לא חברים וירטואליים.‬
‫חברים וירטואליים, אני לא יודע!‬
‫מיס נריס, ראיתי שחלפת,‬ ‫אני אתן לך אחד מאלה.‬
‫מקסים. תודה.‬ ‫-מ…‬
‫מה זה?‬
‫הבאנו אותו מבית הספר!‬
‫מיס נריס אמרה שנוכל לעודד אותך!‬ ‫-אפשר להראות לקיילה ולקיאן את החיות?‬
‫הם לא צריכים לחזור לבית הספר?‬ ‫-לא. ילדים אוהבים חיות.‬
‫כמו שאמרתי, מר קנינגהם,‬ ‫יש הרבה דרכים לחנך.‬
‫מר ק'!‬
‫החוואי קנינגהם! זו הולי העז. ירדו לה המים!‬
‫מה?‬ ‫-כן, מהר!‬
‫טוב, תקשיבי, תתקשרי למיס אשלי, טוב?‬
‫ו… תשיגי הנחה.‬
‫אני בא!‬
‫חכה!‬
‫- חוות הדבקון בלבד -‬
‫- שירותים וטרינריים -‬
‫מיס אשלי בדרך. אכפת לך אם נישאר לצפות?‬
‫זה יהיה מאוד חינוכי.‬ ‫-כן, בבקשה!‬
‫אפשר לראות את הגדי נולד?‬
‫תישארו שם. אל תעמדו בדרך,‬ ‫אלה עניינים של מבוגרים.‬
‫תנשוף, תשאף, תנשוף, תשאף.‬
‫אתה לא נושף. אתה נושם פנימה והחוצה.‬
‫פנימה, החוצה.‬
‫אני לא יכול לנשום. יש לי התקף חרדה.‬
‫אתה סובל מנשימת-יתר. תירגע.‬
‫לא! בבקשה! קדימה, כבשוניות.‬
‫זהו זה. אני צריכה להגיע לאן שהוא.‬
‫כן!‬ ‫-יש… אלוהים! יש ראש!‬
‫יש ראש בבועה. אני לא יכול. אני…‬
‫לא. אתה לא תתעלף!‬
‫זו רק אמא טבע עושה את עבודתה.‬
‫תראה, אני רק… אלוהים.‬ ‫זה באמת מוזר. יש לי סחרחורת.‬
‫תנו לי לעזור.‬
‫זה בסדר.‬
‫את עושה עבודה טובה. תדחפי.‬
‫חזק יותר! תדחפי. חזק יותר!‬
‫את נהדרת. חזק יותר! תדחפי.‬
‫ויולט, כל הכבוד!‬
‫תראה מה עשית!‬
‫תראי מה עשית.‬
‫הגעתי הכי מהר שיכולתי. איך הולך?‬
‫פספסת הכול.‬ ‫-אל תהיה כל כך בטוח.‬
‫היא צודקת. אני רואה עוד בועה.‬ ‫-בינו, תקשיב. אני לא מרגיש…‬
‫מה אתה עושה? זה לא הזמן לישון.‬
‫ויולט תעזור, מיס אשלי.‬ ‫היא יילדה את הראשון.‬
‫כל הכבוד, ויולט.‬ ‫-קדימה, הולי.‬
‫אני רק אעטוף אותה במגבת.‬ ‫-כן.‬
‫כל כך חמוד.‬
‫נראה שהיא שוב דוחפת.‬
‫לא, זה לא זמן טוב. לא יכול לדבר.‬
‫פלטשר רוצה עדכון עכשיו!‬
‫ניסיתי לחפות עליך, אבל היא רוצה לדבר איתך.‬
‫תגיד לה שאני לא פנוי.‬ ‫-ניסיתי, היא התעקשה.‬
‫נראה כמו עכוז. אני אמצא את הרגליים.‬ ‫תצטרך למשוך.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-מנסה ליילד גדי.‬
‫מה?‬ ‫-אלוהים, מיס פלטשר מתקשרת אליי.‬
‫קנינגהם! זה אתה?‬
‫היי! מיס פלטשר.‬
‫זה הובא לידיעתי‬
‫שאתה נמצא באיזה אתר נופש יצירתי‬
‫כדי שלא יהיו הסחות דעת, נכון?‬
‫נכון!‬
‫זהו זה! תדחפי! אתה תמשוך.‬
‫אני שומעת קול של אישה?‬ ‫-לא, זה רק ילד.‬
‫הולי. תדחפי.‬
‫ילדים ועסקים לא הולכים ביחד!‬
‫סליחה, מיס פלטשר, את נקטעת. אני צריך לנתק.‬
‫קדימה, הולי. תדחפי! אני צריכה שתדחפי.‬ ‫-את מסוגלת.‬
‫זהו זה.‬
‫עשינו זאת!‬
‫סליחה. אני לא… רק…‬
‫עשינו תינוק!‬
‫אבא'לה!‬
‫תראה כמה תינוקות עשית.‬
‫מי אבא טוב? אתה אבא טוב. מי אבא טוב?‬
‫לא, היא לא מניקה.‬
‫אני חוששת שתצטרכו להאכיל אותם.‬
‫להכניס אותם הביתה.‬
‫מיס הולי מותשת.‬
‫אל תדאג, הם יהיו בסדר.‬
‫אם תוכלו להאכיל אותם,‬ ‫לישון איתם, לחבק אותם,‬
‫לחמם אותם, לשיר להם, דברים שעשית עם ילדיך.‬
‫לא ממש עשיתי ההאכלה.‬
‫אז זו ההזדמנות שלך.‬
‫בסדר.‬
‫אז עשית עבודה טובה, מיס ויולט.‬
‫תרצי לבוא לעזור לי במרפאה?‬
‫כן, בבקשה. אפשר, אבא?‬ ‫-אין סיבה שלא.‬
‫אני יודעת שהוא רוצה שיהיו בביה"ס,‬ ‫אבל לראות את ויולט בפעולה‬
‫גורם לי לחשוב שביה"ס החקלאי‬ ‫יהיה יותר טוב לביטחון העצמי.‬
‫תודה, מיס נריס.‬ ‫זה מה שניסיתי להגיד לאנשים.‬
‫ביה"ס החקלאי מדהים,‬
‫והחוואי קנינגהם זקוק לו יותר מכולם.‬
‫וגם הילדים, במיוחד קיילה וקיאן.‬
‫הם היו לבד עד עכשיו.‬
‫אל תדאגי, מיס נריס. לבינו יש תוכנית.‬
‫יש לנו שלושה גדיי חג מולד, נכון?‬
‫אז מה דעתכם על… שלג?‬
‫כן.‬ ‫-כן? כוכב.‬
‫כן!‬ ‫-רוצים לבחור שם לשלישי?‬
‫כן.‬ ‫-אז קדימה! תחשבו על שם.‬
‫אנו רוצים לקרוא לו על שם אמא.‬
‫הקטנצ'יק הזה זכר.‬
‫לא אכפת לנו. אנו רוצים לקרוא לו שרה.‬
‫ברוך הבא, שרה,‬
‫למשפחה.‬
‫הלו?‬ ‫-היא מחפשת את הכתובת שלך.‬
‫היא רוצה לדעת איפה החווה.‬ ‫-מה?‬
‫פלטשר, היא התאכזבה מאוד מהשיחה שלכם,‬
‫הילדים מסיחים את דעתך.‬
‫אלה לא היו הילדים שלי, אלא של הולי.‬
‫היית אמור ללכת לעבוד בחווה,‬ ‫מאט, להציל את כולנו.‬
‫נשרי בנדה האוס חגים מעל העסקה הזאת!‬
‫יש מישהו בדלת.‬
‫היי, מר קנינגהם.‬
‫חשבתי שזה יהיה ממש נחמד‬
‫אם הילדים יוכלו לבלות עם הגדיים?‬
‫מה, היום?‬
‫אני ואנשי הכפר חשבנו שזה יהיה נהדר‬
‫אם כולם יוכלו לקחת חלק בחינוכם,‬
‫והיום תורך.‬
‫כבר יש לי 5 ילדים, 3 גדיים.‬
‫את רוצה להוסיף שניים?‬
‫"יהיה כל כך טוב אם הם ישחקו עם בני גילם."‬
‫זה לא מה שאמרת?‬ ‫-כן. אבל לא התכוונתי…‬
‫טוב, תיכנסו. תיהנו!‬
‫תיהנו מביה"ס החקלאי!‬ ‫-ביי.‬
‫טוב, מי רוצה לקטוף כרוב ניצנים?‬
‫כן, בואו אחריי!‬
‫האחרון על הגבעה צריך לקלף אותם!‬
‫גם אתה, מר קנינגהם!‬
‫קדימה, רודולף!‬
‫בוא, חמוד.‬
‫מה קורה?‬ ‫-אוכלים כרוב ניצנים לצהריים.‬
‫בהצלחה בניסיון לגרום להם לאכול כרוב…‬
‫באסטר, איפה הסוכרייה שלך?‬
‫נתתי אותה לתיש. אני אוהב כרוב ניצנים.‬
‫רוצה קצת?‬ ‫-לא. ממש לא.‬
‫לא תוכל להתחבא במשרד לנצח.‬
‫אז עלינו למצוא דרך‬ ‫להוציא אותו מהמשרד המשעמם.‬
‫יש רעיונות?‬ ‫-תראה לאבא את הטרקטור.‬
‫כן! אפילו אבא אוהב טרקטורים.‬
‫כן, אני אוהב את זה.‬
‫זה גדול, זה נועז. זה יפהפה!‬
‫בואו, אחריי.‬
‫קדימה!‬
‫מוכנים? קדימה!‬
‫חדשנות שנוכל להביא למוצרים ולעסקים שלכם.‬
‫אנחנו עושים מאמץ.‬
‫מה זה עושה?‬
‫מה זה?‬
‫הוא נכבה. אלוהים.‬
‫כן, אני יודע. זה גרוע מזה.‬
‫מה עוד כתבתי? כתבתי "חיבורים".‬
‫זה סיוט!‬
‫מה צומח על העץ, בינו?‬
‫אה, זה?‬
‫זה דבקון.‬
‫הוא גדל בכל החווה.‬
‫כך קיבלה החווה את שמה.‬
‫אבל הדבקון שלנו קסום.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הדבקון שלנו לא גורם לאנשים רק להתנשק.‬
‫הוא גורם להם להתאהב.‬
‫בואו! אני אראה לכם.‬
‫חמור מספר אחת ומספר שתיים,‬ ‫ראיתי את המבטים ביניכם.‬
‫הגיע הזמן להכניס קצת קסם לרומנטיקה ביניכם.‬
‫כן!‬
‫האהבה באוויר!‬
‫כן, זה מה שאני אומר. זה סיוט מוחלט.‬
‫המחשב שלי נכבה. הוא השאיר לי חובות.‬
‫חשבונות חציר, חשמל, גז, מים!‬ ‫-ידעתי שזה יקרה.‬
‫אביך השאיר לך רק צרות.‬
‫אני יודע שאמרת לא לפתח ציפיות.‬
‫אנחנו חוזרים ללונדון מיד.‬
‫אמא, אני יכול לחזור אלייך?‬
‫רוצה לנסוע בטרקטור?‬ ‫-לא! יש לי המון עבודה!‬
‫אני לא רוצה לחזור ללונדון.‬ ‫-צריך לעשות משהו.‬
‫דבקון קסום. בבקשה.‬
‫- דבקון שנקטף זה עתה למכירה -‬
‫חג מולד שמח.‬
‫-מה נשמע?‬
‫אנחנו מנסים לעזור עם החשבונות‬ ‫כדי שהם לא יחזרו ללונדון.‬
‫אתם לא יכולים לחזור! זה הבית שלכם עכשיו.‬
‫מה קורה כאן?‬ ‫-אבא שלהם רוצה לחזור ללונדון.‬
‫אבל אתם העתיד של קובלדון.‬ ‫טוב, תנו לי אחד.‬
‫שלום, ילדים.‬
‫תראו, הבאתי לכולכם כדור צמר ומחטים.‬
‫תבחרו צבע.‬
‫וואו! הדבקון.‬
‫לא ראיתי את זה הרבה זמן.‬ ‫אני אקח סל מלא.‬
‫כן!‬ ‫-תודה.‬
‫אין לדעת מתי יקרה הקסם!‬
‫לא!‬
‫שלום, אוטו.‬
‫רוצה קצת? זה למטרה טובה.‬
‫למה? זה לא שאני רוצה‬ ‫לנשק את מיס נריס או משהו.‬
‫אני תרמתי.‬
‫אני אשמור עליו… עד שתהיי מוכנה.‬
‫אני מוכנה כבר שנים, אוטו.‬
‫בינו אני יכול לקבל קצת דבקון?‬
‫תודה רבה.‬
‫שלום, גבירותיי!‬
‫שלום!‬
‫איך הגדיים?‬
‫מר קנינגהם מטפל בהם יפה.‬
‫הוא אפילו קרא לאחד מהם שרה.‬
‫אני אקח אחד.‬ ‫אין לדעת מתי אזדקק לו.‬
‫כן.‬
‫ביי.‬
‫זה יקרה!‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫שמעתי שאתה שוקל לחזור לעיר.‬
‫איפה שמעת?‬ ‫-רכילות הכפר.‬
‫תוכלי לקחת את שלג?‬ ‫-בטח.‬
‫בוא.‬ ‫-אני צריך להרתיח מים.‬
‫להכין בקבוקי חימום. בוא.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫אני אדאג שיהיה לכם חם ונעים.‬
‫ילדה טובה.‬
‫מה שלומכן, בנות?‬
‫הבעלים החדש מתייחס אליכן יפה?‬
‫את ממש נהדרת עם החיות.‬ ‫-תודה.‬
‫חלבתי את הולי.‬ ‫-תודה.‬
‫יותר קל עם הילדים של הולי מאשר עם שלי.‬ ‫-בטח קשה להם בלי אמא שלהם.‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫אם תרצה לדבר על זה,‬
‫אני טובה גם עם בני אדם.‬
‫כן.‬
‫מקרה חירום. זה שוב אוסקר החזיר.‬
‫חייבת ללכת!‬ ‫-לא, חכי.‬
‫הפלת משהו.‬
‫היא השתמשה בדבקון?‬
‫לא נראה ככה.‬
‫אך אם אביכם ומיס אשלי יתאהבו,‬
‫אז הוא ירצה להישאר ולהציל את החווה.‬ ‫-זה חייב לקרות.‬
‫מה עם אמא?‬
‫נראה לי שגם היא רוצה.‬
‫צריך למצוא דרך להחזיר את מיס אשלי.‬
‫אולי נזמין אותה לארוחת ערב?‬
‫נעמיד פנים שרודולף חולה וזקוק לה?‬
‫היא לא תכעס אם נשקר?‬
‫לא. היא לא תגלה.‬
‫רודולף הוא שחקן ממש טוב. הוא חולה מעולה.‬
‫כדי שקסם הנשיקות יעבוד,‬ ‫נצטרך הרבה יותר דבקון.‬
‫בואו נתפזר בכל החווה.‬
‫מבצע "דבקון" יוצא לדרך! קדימה!‬
‫אין לי שום עדכונים‬
‫ושום ראיות שמעידות שהוא עשה משהו.‬
‫אם "פלטשר ייעוץ עסקי" בצרות,‬
‫עליי לראות זאת במו-עיניי.‬
‫לא, היא לא יכולה לבוא לכאן.‬
‫זה מה שהיא אמרה! היא הבוסית!‬
‫היא חושבת שאתה מתחבא.‬
‫תמנע ממנה מלבוא. אני קרוב לסיום המצגת.‬
‫אתה נראה מודאג.‬ ‫למה אני מדבר עם עז? אני צריך לצאת!‬
‫עבודה מעולה! כן! קדימה!‬
‫קוקו!‬ ‫-שלום.‬
‫אני מבין שיש לך קשיים כלכליים בחווה.‬
‫תראה, מופע חג המולד מתקרב.‬
‫נשמח לאסוף מגבית.‬
‫אני צריכה זמר בשביל הקונצרט.‬
‫אולי כמה שירים יעודדו אותך.‬
‫לא, אני לא שר.‬
‫לילי תבוא לספרייה אחר כך. תבוא לקרוא איתה.‬
‫ותיכנס למאפייה.‬ ‫ויולט תבוא לעזור עם עוגות החג.‬
‫אני מנסה להפחית בקלוריות. לא לצרוך.‬
‫אנו לא סופרים קלוריות בקובלדון.‬
‫תתלו אותו בכל הבית,‬
‫כדי שכשהם יעברו מתחתיו, הם יצטרכו להתנשק,‬
‫ואז בום, קסם!‬
‫התכוונתי לשאול בנוגע לעץ החג.‬ ‫אל תאכזב אותנו.‬
‫מר קנינגהם, יש לנו הצעת מחיר‬ ‫לגג חדש באסם.‬
‫הוא במצב נוראי, דולף כבר שנים.‬
‫זה קצת יקר, אבל אולי כולנו נעזור.‬
‫אני לא זקוק לצדקה.‬ ‫-אבל אתה בן משפחה.‬
‫משפחת קובלדון.‬ ‫-אתה אחד מאנשי הכפר.‬
‫תמיד נפלא לראותכם. נתראה בקרוב.‬
‫ביריד חג המולד!‬ ‫-יריד חג המולד.‬
‫שם נתראה.‬ ‫-טוב.‬
‫להתראות.‬ ‫-נתראה ביריד חג המולד!‬
‫טוב.‬ ‫-אל תפספס את זה!‬
‫כבר מתגעגעים!‬
‫איפה הנאום שלי?‬ ‫-איזה נאום?‬
‫הנאום, המצגת שכתבתי על הנייר!‬
‫אתה מתכוון לזה?‬ ‫-לא, תן לי את זה.‬
‫אין לך גיבוי במחשב?‬
‫המחשב מקולקל. לכן כתבתי על הנייר.‬
‫טוב. יש עוד בעיה קטנה עם הצנרת,‬
‫אבל נראה לי שתצטרך שרברב אמיתי.‬
‫זה קפוא!‬
‫חוות הדבקון. זה מקרה חירום.‬
‫צינור מים שבור.‬ ‫כן, בהקדם האפשרי. טוב, תודה.‬
‫"נכסים כפריים.‬ ‫רוכשי נכסים. הצעות במזומן."‬
‫שלום.‬
‫סליחה, אין לי זמן לזה.‬
‫אני מחכה לשרברב.‬ ‫-אני השרברב.‬
‫אתה האופה!‬ ‫-והשרברב.‬
‫תיכנס. תודה.‬
‫אנו אסירי תודה שבאת להציל את החווה,‬
‫מהיזמים המרושעים האלה שבאו לרחרח.‬
‫אוי, הם היו רקובים.‬
‫חסרי רחמים, כן. אכפת להם רק מכסף.‬
‫הם נשמעים נורא.‬
‫לא אכפת להם‬ ‫אם החיות יועברו לאתה יודע איפה.‬
‫יהיה פאי ג'ינגל וקארי עיזים מהמסכנים האלה.‬
‫זה מתוקן.‬
‫הצלת אותי. תודה.‬
‫כל טוב, מר קנינגהם. ביי-ביי.‬ ‫-ביי-ביי.‬
‫ביי-ביי.‬ ‫-תודה!‬
‫ביי!‬
‫זה בסדר, רודולף.‬
‫מה קורה?‬ ‫-רודולף סובל מכאב.‬
‫הוא אכל משהו רע? יש לו כאב בטן?‬
‫הפלוצים שלו ממש מסריחים לאחרונה, נכון?‬
‫אוכל לתת לו משכך כאב אם הוא לא אוכל.‬
‫מיס אשלי יכולה להישאר לארוחת ערב?‬ ‫-לא הלילה.‬
‫יש לנו רק שאריות מאתמול,‬
‫ואני צריך לעבוד.‬
‫אולי כדאי שתביט מעלה מהעבודה לפעמים.‬
‫קדימה. תביט מעלה.‬ ‫-כן, תסתכל למעלה, אבא.‬
‫תסתכל למעלה!‬
‫מי שם את זה שם?‬
‫נראה לי שאבדוק מה עם העיזים. בסדר?‬
‫אני אלך לבדוק מה עם מיס אשלי.‬
‫כל הכבוד, רודולף.‬
‫בראבו, ידידי, בראבו.‬
‫אתה כוכב, ידידי!‬
‫היי.‬ ‫-אל תדאג לרודולף. הוא בסדר.‬
‫יופי.‬
‫מרשם לבילי העז.‬
‫שן לא טובה.‬
‫מישהו מאכיל אותו בממתקים.‬
‫זה באסטר. סוכריות על מקל.‬
‫אבל עכשיו באסטר אוהב כרוב ניצנים.‬
‫הרבה יותר בריא.‬
‫ברור שהם מחבבים זה את זה.‬ ‫למה הם לא התנשקו מתחת לדבקון?‬
‫וכדאי שנאחד את הולי עם הגדיים.‬ ‫היא יותר חזקה.‬
‫אה. נהניתי לטפל בקטנים.‬
‫הגבר שלא ממש בקטע של חיות מצא את ליבו.‬
‫לא הייתי מגזים.‬
‫פשוט מאז שהלב שלי נשבר,‬ ‫ניסיתי לא להשתמש בו.‬
‫שיהיה ערב טוב.‬ ‫-כן. גם לך.‬
‫נכון הכוכבים זורחים יותר בכפר?‬
‫יש יותר שמיים אז יש יותר כוכבים.‬
‫זה מרגיש כאילו הם משגיחים עליכם, נכון?‬
‫מה לעשות?‬
‫להישאר?‬
‫תני לי סימן.‬
‫היי, אבא.‬
‫צ'רלי, אתה סורג? אתה אמור לישון.‬
‫אני צריך לסיים.‬
‫מה זה? מתנה?‬
‫זה בשבילי?‬ ‫-לקיילה.‬
‫מה אלה?‬ ‫-הם בשביל השלישייה.‬
‫מיס וומבל סרגה אותם.‬ ‫היא תסרוג אחד לג'ינגל.‬
‫אלה עיזים ברות מזל.‬
‫הם חוזרים לאסם הלילה, אלה יחממו אותם.‬
‫הנה.‬
‫כוכב, קדימה.‬
‫נראה אם תוכלי לינוק.‬ ‫-קדימה, כוכב.‬
‫קדימה. זהו זה.‬
‫כן, היא עשתה את זה.‬ ‫-זה נפלא.‬
‫טוב. הנה.‬
‫תורו של שלג.‬
‫קדימה, שלג. אל תפחד.‬
‫קדימה, שלג.‬ ‫-זהו זה. קדימה.‬
‫זהו זה. אתה עושה את זה.‬ ‫-הוא עשה זאת!‬
‫כן!‬
‫טוב, שרה, קדימה.‬
‫לך. קדימה.‬
‫קדימה, שרה.‬ ‫-בשביל אמא, שרה.‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה, שרה. אתה מסוגל.‬
‫קדימה.‬
‫נכון, שרה.‬
‫זהו זה. כמעט הצלחת.‬ ‫-אתה כמעט שם.‬
‫שרה!‬
‫עשית את זה!‬
‫שרה, עשית את זה!‬
‫ילדה טובה. את אמא כל כך טובה.‬
‫אולי תחזרו למיטה,‬ ‫ואני אישאר עם הולי והגדיים?‬
‫כל הכבוד, שרה.‬
‫אני אוהב אתכם.‬
‫אוהב אותך.‬
‫עשית עבודה טובה עם העיזים, מר קנינגהם.‬
‫רוצה לישון בערסל?‬ ‫-אתה רק רוצה לישון במיטה שלי.‬
‫לא.‬
‫אני אתכרבל כאן, חמים ונעים כמו חזרזיר.‬
‫איך הוא היה?‬
‫אבא. אני לובש את בגדיו,‬ ‫אבל לא יודע עליו כלום.‬
‫קצת כמו ארני החזיר.‬
‫גדול וחמוד.‬
‫הוא אהב את הטבע, אהב חיות. גם את הכוכבים.‬
‫הוא נהג לומר שלא משנה כמה יחשיך,‬ ‫הכוכבים תמיד יאירו את הדרך.‬
‫אם הוא היה כל כך נפלא, למה הוא עזב אותי?‬ ‫-סדרי עדיפויות שונים.‬
‫כן, מצא עבודה באמריקה ולא הביט לאחור.‬ ‫כאילו לא הייתי קיים.‬
‫הוא אהב אותך.‬
‫אז למה הוא לא ניסה למצוא אותי כשחזר?‬
‫הוא כן. המון פעמים.‬
‫אבל כל המכתבים חזרו.‬
‫חכה.‬
‫הנה.‬
‫מה…‬
‫זו הכתובת הלא נכונה.‬
‫עברנו אחרי שהוא עזב.‬
‫הוא לא ידע. הוא חשב שלא רצית להכיר אותו.‬
‫אולי אני לא האבא הכי טוב בעולם,‬ ‫אבל אעשה הכול למען ילדיי.‬
‫אם המכתבים האלה היו חוזרים,‬
‫הייתי הולך עד סוף העולם‬ ‫כדי למצוא את ילדיי.‬
‫ברור שהוא לא רוצה למצוא אותי.‬
‫לילה טוב, מרי. לילה טוב ברייט.‬
‫לילה טוב, בילי.‬
‫לילה טוב, חמור מספר אחת…‬
‫לך לישון.‬ ‫-לילה טוב, חוואי קנינגהם.‬
‫נהדר!‬
‫בוקר טוב, מר קנינגהם!‬
‫קדימה, ישנוני.‬
‫בוא. קדימה.‬
‫אני והילדים הולכים לשחיית פרא. אתה בא?‬
‫זה מעולה לזרימת הדם.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫הבוסית שלי תצוץ בכל רגע.‬
‫זה סוף השבוע. לא עובדים בסופ"ש.‬
‫יש לנו הרבה פעילויות,‬ ‫והיום ייערך יריד חג המולד.‬
‫לא, היא קרבית. היא צמאה לדם שלי.‬
‫טוב. לך תתבוסס במיצי העבודה שלך,‬
‫ואל תשכח את עץ חג המולד.‬
‫כיכר הכפר לא תהיה אותו הדבר בלעדיו. הבנת?‬
‫מה?‬
‫סליחה,אבא'לה. כנראה שאני לא הבן שרצית,‬
‫אבל אתה לא האבא שרציתי.‬
‫לא. לא שוב. רואה את זה?‬
‫זו התשובה לכל תפילותיי,‬ ‫ואתה תצא מחיי לנצח.‬
‫טוב. תחזיר את זה.‬
‫עזוב את זה.‬
‫טוב. אני צריך…‬
‫בוא הנה. תחזור הנה!‬
‫זה נפלא!‬
‫זה נפלא וחמים. כן, נכנסתם!‬
‫תן לי את העלון.‬
‫קדימה. אנחנו חברים, נכון? חברים ותיקים.‬
‫תני לי את זה. כן!‬
‫חשבת שתערים על מאט קנינגהם? אז טעית,‬
‫כי החבר'ה האלה…‬
‫חכה. תחזיר את זה. חכה.‬
‫תחזיר לי את זה!‬
‫טוב. תן את זה. בוא הנה!‬
‫תן את זה!‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫בוא הנה. תפסתי אותך! בוא!‬
‫וככה עושים את זה.‬
‫כן?‬
‫אני זקוק לדבקון שלך, הקסום.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-זה שגורם לכולם להתנשק!‬
‫סליחה, אני באמצע משהו. תחזור אח"כ.‬
‫זה יהיה מאוחר מדי. היא תלך עם מישהו אחר!‬
‫תלך עם… הנה. קח את זה.‬
‫תודה!‬
‫ברוכים הבאים ל"שחקני קובלדון".‬
‫אפשר להגיד שהפקותיי כאן‬
‫הן די אגדיות.‬
‫בואו נתחיל בכך‬
‫שתספרו לי על ניסיון המשחק שלכם. מישהו?‬
‫הייתי אמור להיות במחזה חג המולד בביה"ס.‬
‫אני חושש ש"אמור להיות" לא ממש נחשב.‬
‫כשהייתי ב"מלכודת עכברים"…‬
‫היינו מאריכים את המילים שלנו‬ ‫בשביל אפקט דרמטי.‬
‫גם היינו עושים עצירות ארוכות‬ ‫אחרי כל שלוש או ארבע מילים.‬
‫והיו לנו המון מבטים חודרים.‬
‫אני אדגים לכם. תקשיבו ותלמדו.‬
‫אני ג׳יני,‬
‫ואני חי בתוך מנורה.‬
‫אבל הביטו.‬
‫מי שם?‬
‫ייתכן שזה…‬
‫אלאדין?‬
‫עכשיו תנסו אתם.‬
‫אני ג׳יני,‬
‫ואני חי בתוך מנורה.‬
‫אתה רואה, לא האמנתי לאף מילה.‬
‫מקסים. אתה תגיע רחוק.‬
‫ג'רלד, אולי נתרכז בהו-דאון השנה.‬
‫נלמד אותם לדבר בשפת הו-דאון‬ ‫ולרקוד בשורות.‬
‫אבל ההפקה שלי…‬
‫יכולה לחכות השנה, למען הילדים.‬
‫אתם רוצים לקחת חלק בהו-דאון, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-בהחלט!‬
‫אם אתם רוצים ללכת להו-דאון,‬
‫אתם צריכים ללמוד‬ ‫איך ללכת ולדבר כמו שצריך.‬
‫נגן!‬
‫קדימה, כולם. תמחאו כפיים.‬
‫זה הו-דאון החג של קובלדון.‬
‫אתם צריכים להיות מוכנים‬ ‫למסיבת ההו-דאון המושלגת של קובלדון.‬
‫תגידו, מסיבת הו-דאון.‬ ‫-מסיבת הו-דאון!‬
‫תגידו חג המולד!‬
‫חג המולד!‬
‫תגידו מסיבת הו-דאון חג המולד!‬
‫המושלגת!‬ ‫-המושלגת!‬
‫של קובלדון!‬ ‫-של קובלדון!‬
‫תגידו אי-הא!‬ ‫-אי-הא!‬
‫תגידו אוגה-אוגה-אוגה!‬
‫תגידו בוקר!‬ ‫-בוקר!‬
‫אתם דוברים את שפת ההו-דאון.‬
‫"אז רד כבר שלג, הו-דאון‬
‫"בקובלדון‬
‫"כולם מצפים לשלג שיתחיל‬
‫"אז רד כבר שלג, הו-דאון‬
‫"קדימה, בוא‬
‫"נשיקות חג תחת הדבקון‬
‫"ורד כבר שלג…"‬
‫ברני הדוור אמר שגג האסם צריך תיקון.‬
‫נשמח להציץ ולראות אם נוכל לתקן אותו.‬
‫אין טעם לתקן את הגג אם האסם מועד להריסה.‬
‫מועד להריסה?‬ ‫-זה הטלפון, המשרד.‬
‫אני צריך…‬
‫אבל תודה על ההתעניינות.‬
‫"אני ממש רוצה לנשק את מיס נריס‬
‫"קדימה, אל תתבייש‬
‫"יש לי דבקון קסום‬
‫"נשק אותי מהר ולך‬ ‫כי זה לא הרודיאו הראשון שלי‬
‫"רד כבר שלג‬
‫אי-הא!‬
‫מר קנינגהם יהרוס את האסם, יהרוס את הכול.‬
‫- נכסים כפריים, לונדון -‬
‫"אני מקווה שתבקרו בחוות הדבקון‬
‫"בהקדם האפשרי.‬
‫"כדי שנוכל לחתום על עסקה מקובלת‬
‫"ואוכל למסור לכם את הנכס לפיתוח מחדש‬
‫"בהקדם האפשרי.‬
‫"בכבוד רב, מר קנינגהם."‬
‫הקשיבו, הקשיבו!‬
‫ברוכים הבאים ליריד חג המולד של הכפר!‬
‫הוא כאן עם העץ!‬
‫אביכם כאן, ילדים. לכו!‬ ‫בואו נלך לראות אותו.‬
‫כן. מהר!‬
‫הקשיבו, הקשיבו!‬
‫עכשיו לאירוע המרכזי,‬
‫התרומה הנדיבה‬ ‫של עץ חג המולד מחוות הדבקון!‬
‫"שלום עלי אדמות ורחמים‬
‫"אלוהים והחוטאים…‬
‫"מפויסים!‬
‫"עליזים, קומו כל האומות‬
‫"הצטרפו לניצחון בשמיים‬
‫"מר קנינגהם בדרכו‬
‫"יש לו עץ גדול על מזחלתו‬
‫"היי! הקשיבו! שמעו את שירת מלאכי הבשורה‬
‫"תהילה למשפחתו של קנינגהם"‬
‫זה לא עץ יער.‬
‫היי, זה מבית הספר שלנו.‬
‫נתנו לך אותו.‬ ‫-זה העץ שלנו.‬
‫הקשיבו, הקשיבו.‬
‫הוא בוגד.‬
‫הוא מוכר את החווה ליזמים!‬
‫מה?‬ ‫-לא!‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫טוב. דיברתי עם היזמים.‬
‫קבעתי פגישה, והם יקנו את החווה,‬
‫ולא תוכלו לעשות דבר בנוגע לזה.‬
‫מר קנינגהם, אולי ויתרת עלינו,‬
‫אבל אנחנו מסרבים לוותר עליך.‬
‫כן.‬
‫והכנתי לך את הסוודר עם הפנים שלך.‬
‫מה…‬
‫זה אמור להיות אני?‬ ‫-זה מחמיא.‬
‫איך זה נראה כמוני?‬
‫לא הייתי מלביש עז בזה!‬ ‫-זה לא יתאים.‬
‫אומרים שצריך כפר כדי לגדל ילד, מר קנינגהם.‬
‫הכפר הזה מגדל את שלך.‬ ‫המעט שאפשר לומר הוא תודה.‬
‫כן.‬
‫ילדים, אנחנו הולכים.‬ ‫-לא רוצה!‬
‫חבר'ה.‬
‫אני לא רוצה ללכת, אבא.‬
‫תיכנסו למכונית.‬
‫בסדר.‬
‫אי אפשר לתת לו למכור את החווה.‬
‫הכפר בלי חווה‬ ‫יהיה כמו קובלדון בלי חג המולד.‬
‫אני אומר שנערוך מחאה.‬
‫אולי נפנה לצד הרגיש של מר קנינגהם.‬
‫אין לו צד רגיש ממה שאני ראיתי.‬
‫אתם יודעים מה אומרים על אדיבות יתר.‬
‫בואו נראה כמה אדיבים אנחנו.‬
‫לא נראה לי שהוא מבין כמה הוא זקוק לנו,‬ ‫הוא יהיה כל כך בודד בחג הזה.‬
‫"נסה לדמיין מבנה שאינו בית‬
‫"נסה לדמיין חג מולד לבדך‬
‫"שם אהיה מאחר שעזבת‬
‫"דמעותיי ימיסו את השלג‬
‫"מה אעשה בלעדיך?‬
‫"אין לי לאן, לאן ללכת‬
‫"יהיה בודד בחג המולד הזה‬
‫"אם לא אוכל לחבק אותך‬
‫"יהיה בודד בחג המולד הזה‬
‫"בודד וקריר‬
‫"יהיה קר, כל כך קר‬
‫"אם לא אוכל לחבק אותך‬
‫"בחג המולד הזה"‬
‫טוב, תודה. זה ממש… נחמד.‬
‫"זוכר שהיינו עצובים כל כך‬ ‫בשנה שעברה?‬
‫"כשחשבנו שהכאב‬ ‫לעולם לא ילך‬
‫"וכשהסתכלתי עליך, אבא‬
‫"אני זוכרת שחשבתי‬ ‫שחג המולד נועד לנו‬
‫"אבא זו התקופה בשנה‬ ‫שאתה ממש זקוק לאהבה‬
‫"היא כל כך חשובה‬
‫"יהיה קר, כל כך קר‬
‫"אם לא אוכל לחבק אותך‬
‫"בחג המולד הזה‬
‫טוב, תודה, ילדים. פנימה.‬
‫הם היו היחידים ששרו בלי לזייף.‬
‫מה?‬
‫ניפגש באסם על הבוקר.‬
‫נעצור את היזמים האלה. תגידו לשאר.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫רד.‬
‫ראינו את הרכבים.‬
‫אני חוזר, ראינו את הרכבים.‬
‫האויב מגיע. אני חוזר, האויב מגיע.‬
‫אתה צריך להפעיל אותו.‬
‫האויב מגיע. לעמדות מיד.‬
‫בהקדם האפשרי.‬
‫עכשיו!‬
‫טוב. רות, סוף.‬
‫שלום. מצאתם את המקום.‬
‫מר קנינגהם, היי.‬ ‫-היי, מר קנינגהם.‬
‫מרלון.‬ ‫-הוא מרלון מוריס. אני לואי.‬
‫לואי דרייק.‬ ‫-זה אני.‬
‫מת על המקום. מסריח.‬ ‫-מסריח.‬
‫איזה סירחון. זה בטח בלתי נסבל.‬
‫מסכן.‬ ‫-הנחיריים שלך!‬
‫רוצים להתחיל בבית?‬ ‫-כן. בואו אחריי.‬
‫רעיון טוב. טוב לחזור. אהבתי את אבא שלך.‬
‫צ'רלי, תורך. אני חוזרת, צ'רלי, תורך.‬
‫קנינגהם, החוזה. נשמח שתחתום כאן.‬
‫תרפרף. אל תדאג לפרטים הקטנים.‬
‫זה בסדר. אני לא צריך לקרוא.‬
‫אני שמח להיפרד מהמקום הזה.‬
‫מושלם. תשמע, לפני שנחתום, אני רק…‬
‫אני אשמח לעשות עוד סיבוב.‬ ‫-כן, טוב.‬
‫אני רק אשים את זה כאן.‬ ‫-טוב.‬
‫זה המטבח, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים!‬
‫זה…‬ ‫-מה זה?‬
‫זה חתיכת ריח, נכון?‬
‫תאמינו לי, אלה ביצים רקובות.‬
‫זה נורא!‬
‫זה העובש הרעיל מבור הביוב תחת הבית.‬
‫מה?‬ ‫-מה אמרת?‬
‫לא אמרת להם על בור הביוב?‬ ‫-לא!‬
‫כי אין שום בור ביוב מתחת ל…‬
‫מה זה?‬ ‫-זה רעיל!‬
‫מה זה?‬
‫זה לא רעיל.‬
‫זה נכנס לי לעין!‬
‫אני ממש מצטער. כפי שאתם רואים,‬ ‫חדר השינה מרווח.‬
‫כן, אין בעיה. נתקדם.‬
‫אתה רוצה…‬ ‫-למדוד? בשמחה.‬
‫מה זה? יש לנו… טוב.‬
‫מה זה?‬ ‫-אלוהים!‬
‫מה זה?‬ ‫-חזיר.‬
‫למה יש פה חזיר?‬ ‫-לא יודע.‬
‫מי שם חזיר בארון?‬ ‫-למה יש פה חזיר?‬
‫עזבו את החווה! היי!‬
‫אז זה האסם, שם.‬
‫החיות נמצאות שם רוב הזמן.‬
‫הן מתות על זה.‬
‫זה המבנה המקורי, אז זה נחמד.‬
‫טוב, זהו זה.‬
‫כן, זה מקסים.‬
‫בוא נהרוס אותו.‬ ‫-כן. אולי מלון בוטיק.‬
‫טוב, לא, כי החיות… לא משנה.‬
‫תעשו סיבוב ואני אחזור.‬ ‫-כן.‬
‫כן. בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫כן, נתראה.‬
‫דרייק.‬ ‫-כן.‬
‫חיות.‬ ‫-חיות משק.‬
‫מי צלע חזיר קטנה?‬
‫חמודה.‬
‫מספיק!‬
‫תוריד אותה.‬
‫אני לא רואה!‬ ‫-אתה בסדר.‬
‫זה בסדר. זה טלה קטן.‬
‫שלום, טלה קטן.‬ ‫-תגיד, "רוטב בשר".‬
‫תגיד, "מדיום רר עם רוטב בצל".‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫דרייק!‬
‫עזבו את החווה! היי!‬
‫אז זה הכול. שם יש חורשה.‬
‫שם יש יבולים, כרוב ניצנים או משהו.‬
‫כן. אני רואה החלקה על הקרח,‬ ‫פארק שעשועים, פארק קמעונאות. מה אתה רואה?‬
‫אני לא רואה כלום אחרי מה שעברנו.‬
‫זה היה סיוט!‬
‫קדימה! בוגד!‬
‫לכו מהשטח שלנו, או שנסלק אתכם!‬
‫אל תדאגו, אלה הכפריים המקומיים, אנשי בכפר.‬
‫היו לנו מפגינים יותר גרועים!‬ ‫אלה אנשים קטנים עם חיים חסרי משמעות.‬
‫אנשים קטנים? תחזיק את המעיל.‬ ‫-לא!‬
‫האדמה הזאת לא למסירה!‬ ‫-אל תדאג בנוגע אליה.‬
‫היא מנהלת את קבוצת הסריגה.‬ ‫-לא ניכנע!‬
‫הסתערו!‬
‫בואו נראה אתכם!‬
‫ברי, מה לעזאזל אתם עושים?‬
‫את מה שהכי טוב לקהילה שלנו.‬
‫לא תפחידו אותם בכזו קלות.‬ ‫-אולי לא, אבל הם כן.‬
‫אלוה…‬
‫ביי-ביי!‬
‫זהו זה! לכו מפה!‬
‫יותר מהר!‬ ‫-לכו מפה!‬
‫תתפסו אותם!‬
‫קדימה!‬
‫הסתלקו מהחווה שלנו!‬
‫כן!‬
‫לא! אל תחתום על זה.‬
‫כבר חתמתי. הם עדיין לא,‬
‫ועכשיו הם לא רוצים, תודות לכם.‬
‫אתה לא יכול לחזור לעבודה.‬
‫החיים האמיתיים הם לא אוויר צח‬ ‫ושיחות עם תרנגולות, בינו!‬
‫המשרות של אנשים בסכנה!‬ ‫-גם האושר של ילדיך.‬
‫הילדים בסדר.‬ ‫-הם מתגעגעים לאמא שלהם.‬
‫אבל הם יותר מתגעגעים לאבא שלהם.‬
‫אלה עסקים, בינו.‬
‫ילדים לא נחשבים!‬
‫אנחנו לא נחשבים?‬
‫לא, אני… טוב, זה היה…‬
‫אני…‬
‫תודה. תודה רבה!‬
‫כדאי שזו תהיה המצגת הכי טובה אי פעם,‬
‫כי אם לא, הוא יאבד יותר מאת העבודה שלו,‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫מה זה?‬ ‫-אלה כבשים. את יודעת…‬
‫אלה.‬
‫מה זה הריח המחריד הזה?‬
‫זה האוויר הכפרי!‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני לא אוהבת את זה.‬
‫נראה שנפטרנו מהם!‬
‫אולי דיברתי מוקדם מדי.‬
‫יש עוד! הם מגיעים מכל הכיוונים.‬
‫בוז!‬
‫איפה הוא? איפה מתיו? מה עשיתם איתו?‬
‫אנחנו לא רוצים אתכם פה! מספיק!‬ ‫-כן!‬
‫נסעתי כל הדרך מלונדון לכאן,‬ ‫ואני דורשת לראות אותו.‬
‫אנחנו יודעים מאיפה באת,‬ ‫מאותו המקום שהאידיוטים הקודמים באו.‬
‫סליחה?‬ ‫-אנחנו לא רוצים בלגן, בסדר?‬
‫אז באתם למקום הלא נכון.‬
‫מה זה?‬ ‫-כן, זה חזיר.‬
‫אלה שעושים…‬
‫אלה.‬ ‫-כן. תיפטר ממנו!‬
‫להיפטר ממנו?‬ ‫-אני אעשה את זה.‬
‫התכוונתי לנסות…‬ ‫-שלא תעזי לרסס בושם על החזיר!‬
‫מיס פלטשר. תתעלמי מ…הכפריים האלה ותיכנסי.‬
‫כן.‬
‫אין טעם לקנות חווה‬ ‫אם את לא אוהבת את ריח הדשן.‬
‫לחזיר הזה מגיע להיות כאן יותר ממך.‬
‫אלוהים, הם מתרבים!‬
‫תתרחקו ממני, חזירים מטונפים!‬
‫מיס פלטשר, אני מצטער!‬ ‫מו, תוציא אותה מהבוץ.‬
‫את רוצה?‬
‫אתה מפוטר.‬ ‫-בבקשה, אל…‬
‫אתה גמור.‬
‫אתה מפוטר מרגע זה.‬
‫אני לא אייפה את זה.‬
‫הלך עליך. עכשיו, מו, תרים אותי מפה.‬
‫בבקשה! עבדתי על המצגת. היא טובה מאוד!‬
‫אהבתי את העיצוב של המקום.‬ ‫-אני זקוק לעבודה הזו!‬
‫מצטער שזה לא הסתדר.‬ ‫-מר קנינגהם.‬
‫אני רוצה החזר.‬
‫מה?‬ ‫-שלי לא עבד!‬
‫אני לא יודע על מה אתה מדבר!‬
‫רטנוני!‬
‫מר קנינגהם.‬ ‫-אתה. טוב, אתה.‬
‫ראית את האישה הזאת? היא לא יזמית.‬
‫היא הבוסית שלי. ואני מפוטר.‬
‫אז זה הלך. העבודה הזאת הלכה, וזה… באשמתך.‬
‫סליחה, מר קנינגהם.‬ ‫-לא!‬
‫אתה לא זוכה להתנצל, בסדר?‬
‫אחרי כל מה שילדיי עברו,‬ ‫אני לא יכול לספק קורת גג מעל לראשיהם.‬
‫אני אתקן את הגג.‬ ‫-לא הגג הזה!‬
‫בבית שלנו.‬
‫בבית האמיתי שלנו,‬ ‫עם אנשים אמיתיים בלונדון,‬
‫היכן שאני כבר לא יכול לשלם משכנתא‬ ‫כי אין לי עבודה!‬
‫אני אפתור הכול.‬
‫לא, אתה… הרסת הכול.‬
‫אתה צריך לארוז את התיקים ואת החציר שלך‬
‫ולעזוב!‬
‫בסדר? כי אתה כבר לא גר פה.‬
‫- הסכם רכישת נכס -‬
‫- נכסים כפריים -‬
‫אני אתגעגע אליכם.‬
‫אבל עליי ללכת.‬
‫פישלתי בגדול, בסדר?‬
‫אני אתקן את זה.‬
‫אנחנו נתגעגע אליך, בינו.‬
‫אני לא רוצה שתלך, בינו.‬
‫אני לא רוצה שתלך.‬
‫רק הבאתי את קיילה וקיאן להיפרד מהילדים.‬
‫יש לך דקה?‬
‫בסדר.‬
‫הילדים ממש נסערים, ומה שעשית לבינו…‬ ‫-מה שאני עשיתי לבינו.‬
‫כשאמרתי שיש הרבה דרכים לחנך,‬
‫לא התכוונתי רק לילדים, מר קנינגהם.‬ ‫התכוונתי גם אליך.‬
‫טוב.‬
‫הלמידה היא לכל החיים, לא רק לחג המולד.‬
‫הילדים למדו כאן כל כך הרבה דברים.‬
‫הם למדו לסרוג, לעשות קרושה,‬ ‫לתפור, לשיר, לאזור אומץ,‬
‫ולהשתייך.‬
‫וכשלקחת את עץ חג המולד של ביה"ס‬
‫שהילדים נתנו לך מעומק ליבם‬
‫והצגת אותו בפניהם כמו איזה תעלול,‬ ‫הם הרגישו נבגדים.‬
‫זה לא מה שניסיתי לעשות.‬
‫ידעת שהכוכב של ויולט היה על העץ?‬
‫זה שהיא הכינה לאמא שלה.‬
‫הכוכב הזה הלך לאיבוד במעבר,‬
‫כי היית עסוק מכדי לעשות את הדבר הנכון‬
‫וללכת לכרות עץ ביער.‬
‫אנו מלמדים את הילדים בקובלדון‬ ‫לעשות את הדבר הנכון,‬
‫אז ייתכן שאתה לא מעריך את ביה"ס הכפרי‬ ‫או את דרכי הכפר‬
‫או את אנשי הכפר,‬
‫אבל אכפת לנו מילדיך מעומק ליבנו.‬
‫וגם לבינו.‬
‫ואולי תוכל ללמוד מזה משהו.‬
‫אני מצטער, בסדר?‬ ‫אני מצטער שגירשתי את בינו, אבל אני…‬
‫בחייכם, אני… הוא יהיה בסדר, אני מבטיח לכם.‬
‫הוא מהכפר. האזור הכפרי הוא ביתו.‬
‫זה הבית שלו! זה הבית של כולנו!‬
‫"אתה מתגעגע לכוכבים לפעמים?‬
‫"אתה מסתכל על החשיכה‬
‫"ותוהה איפה הם?‬
‫"אתה מתגעגע ללבנה לפעמים?‬
‫"ושר את מנגינתה העצובה‬
‫"מהשנים שעברו?‬
‫"אתה תוהה מדוע לפעמים…"‬
‫בינו.‬
‫"…מתגעגע לכוכבים?"‬
‫שלום, בן.‬
‫אמא?‬
‫אני כל כך מצטערת. הייתי צריך לספר לך.‬
‫הייתי צריכה לתת לך את המכתבים והמתנות.‬
‫רגע, אז שלחת לו הכול בחזרה?‬
‫כן. הוא אף פעם לא הגיע בחג המולד.‬ ‫הפנים הקטנות שלך חיכו והוא לא בא.‬
‫הוא ציער אותנו כל הזמן.‬
‫לא רציתי בזה יותר.‬
‫"הכוכבים בכל מקום‬
‫"הם מאירים את הלילה‬
‫"היה אמיץ בחשיכה ו…"‬
‫"בן יקר, היום יום הולדתך השביעי,‬
‫"ואני מקווה שאתה מאושר."‬
‫"בן יקר, היום יום הולדתך השמיני.‬
‫"חג המולד מתקרב."‬
‫"היום יום ההולדת התשיעי שלך,‬
‫"ולא חולף יום שבו אני לא תוהה מה שלומך."‬
‫"היום יום ההולדת ה-11 שלך,‬
‫"וצירפתי לך מתנה קטנה‬ ‫כי חג המולד מתקרב.‬
‫"חשבתי שתאהב את כדור השלג הזה.‬
‫"בכל פעם שתנער אותו,‬ ‫אני מקווה שתחשוב עליי."‬
‫"סנטה היקר, שמור בבקשה על בינו,‬
‫"ותבקש מרודולף לשמור עליו‬
‫"ובבקשה תגרום לאבא לשנות את דעתו.‬
‫"ותעזור לנו לבלות יותר זמן עם אבינו.‬
‫"תעזור לו להפסיק לעבוד‬ ‫כדי שנראה לו שהוא יוכל להיות מאושר שוב."‬
‫אוי לא! החיות ברחו!‬
‫מישהו השאיר את השער פתוח בשדה העליון!‬
‫משהו קרה לחיות בחוות הדבקון.‬ ‫הילדים התקשרו בבהלה.‬
‫אני על הסוס, אתם על טרקטורונים.‬
‫תישארו קרובים אליי, טוב?‬ ‫-טוב!‬
‫תחזור!‬
‫כנראה השארת את השער פתוח!‬ ‫החיות יצאו לכביש.‬
‫מה?‬
‫טוב, צריך למצוא את בינו. הוא בטח לא רחוק.‬
‫טוב, קדימה. בואי נזוז.‬
‫את מבינה, מיס פלטשר, מר קנינגהם לא אשם.‬
‫הוא הפסיק לדבר?‬
‫סיימנו? האם סיימנו?‬
‫תראו. הוא עבד קשה מאוד על המצגת.‬
‫זו המצגת?‬
‫מה שמשנה זה לא המראה של המצגת על הנייר,‬ ‫אלא מה שהמצגת אומרת.‬
‫תרצו שאקריא לכם?‬ ‫-קדימה. תבדר אותי!‬
‫קצת לחוץ.‬
‫נו כבר.‬
‫"אתם מצפים לשמוע נאום גדול ומרשים."‬
‫נכון מאוד.‬
‫"אבל אני רוצה שתחשבו‬ ‫על האיש הקטן, כמו מו."‬
‫היי!‬
‫"בפלטשר ייעוץ עסקי,‬ ‫אנו מסתכלים על התמונה הרחבה.‬
‫"אנו תמיד חושבים באופן גלובלי,‬
‫"אך לעיתים אנו מפספסים‬ ‫את הדברים החשובים ביותר.‬
‫"האנשים החשובים ביותר.‬
‫"הקצב.‬
‫"האופה.‬
‫"יצרן הפמוטים.‬
‫"החוואי. האבא.‬
‫"המנקה.‬
‫"החולם.‬
‫"המורה.‬
‫"העז.‬
‫"האנשים הקטנים שמרכיבים את התמונה הגדולה.‬
‫"אנשים כמונו."‬
‫הגענו. נכסים כפריים.‬
‫לא נראה מאוד כפרי, נכון, רודולף?‬
‫היזמים!‬
‫סליחה, אין לי עודף.‬ ‫-לא, זה אני.‬
‫זה בינו, מחוות הדבקון.‬
‫ממש לא.‬ ‫-לא.‬
‫לא, אדוני. ממש לא.‬
‫אני כאן כדי למכור אותה.‬ ‫-אני…‬
‫אתה צוחק?‬
‫למה שנחזור למקום הארור ההוא?‬
‫אני עדיין מריח כמו ביצים.‬
‫תקשיב, מרלון,‬
‫למה אתה עומד ומקשיב למוקיון הזה‬
‫אחרי כל מה שעשה לנו?‬
‫זו לא אשמתו של מר קנינגהם.‬
‫הכול באשמתי, ובאשמת הילדים.‬
‫ניסינו לחבל בחווה כדי שלא תקנו אותה.‬
‫אבל תראו, מר קנינגהם רוצה למכור עכשיו. כן.‬
‫הוא חתם כאן.‬
‫אתם רק צריכים לחתום כאן, והעסקה תבוצע.‬
‫בוא, רודולף.‬
‫טוב, בבקשה. כולה שלכם.‬
‫תן לנו את שטר המכר והמפתחות.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אני רק אגיד לחיות שתטפלו בהן יפה.‬
‫סליחה, אתה…‬ ‫-הוא הולך להגיד ל…‬
‫חיות.‬ ‫-הוא בסדר?‬
‫מר בי!‬ ‫-מר קנינגהם!‬
‫איפה כולם.‬ ‫-מה?‬
‫איפה כולם?‬ ‫-מי?‬
‫איטסי!‬ ‫-מה?‬
‫מה זה איטסי?‬ ‫-ויני!‬
‫מי זה ויני?‬ ‫-מרי!‬
‫מרי!‬
‫ברייט!‬ ‫-ברייט!‬
‫איפה כולם?‬ ‫-איפה כולם?‬
‫בינו!‬
‫ראית את בינו?‬ ‫-לא.‬
‫סליחה. טוב, בואו.‬
‫בינו!‬
‫הנה אתה. את מי מחפשים?‬
‫אנחנו מחפשים את איטסי, ביטסי…‬ ‫-טיני וויני?‬
‫אותך, בינו! חיפשנו אותך. זה הז'קט שלי?‬
‫אני כאן.‬ ‫-מה הם עושים פה?‬
‫קנינו את החווה!‬ ‫-הם חתמו על החוזה.‬
‫אתה כבר לא צריך לגור בקובלדון.‬
‫החווה שייכת להם.‬ ‫-אני רוצה לגור בקובלדון!‬
‫אני רוצה להישאר כאן‬ ‫עם הילדים ואיתך ו… עם מיס אשלי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-בינו!‬
‫מה קורה?‬ ‫-בינו!‬
‫מה.‬ ‫-אני יודע, בסדר? ואני…‬
‫אין לי זמן להסביר.‬
‫כל החיות ברחו.‬ ‫טעות שלי. השארתי את השער פתוח.‬
‫התעלמת מחוקי הכפר.‬ ‫-לא משנה.‬
‫עלינו למצוא את החיות לפני שייפגעו.‬
‫כולם, שקט!‬
‫אני שומע פעמונים.‬
‫רודולף. הפעמונים של ג'ינגל, איפה?‬
‫היער.‬
‫ליער, כולם!‬
‫מהר!‬ ‫-בואו!‬
‫ל… יער.‬ ‫-ליער.‬
‫רגע.‬
‫ליער.‬
‫ג'ינגל!‬ ‫-ג'ינגל!‬
‫מכאן.‬
‫ג'ינגל!‬
‫כולם, שקט!‬
‫הפעמון.‬
‫מכאן. כל הכבוד, רודולף. מכאן.‬
‫ג'ינגל!‬
‫-ג'ינגל!‬
‫ג'ינגל!‬
‫מי זה ג'ינגל?‬
‫אין לי מושג.‬
‫ג'ינגל!‬
‫תראו, זה ג'ינגל!‬
‫ג'ינגל. כל הכבוד, רודולף. מצאת אותו.‬
‫סוף סוף אתה כלב רועים אמיתי!‬
‫טוב, אני נכנס.‬
‫מר קנינגהם, תחזיק את רגליי!‬
‫טוב, כולם, תחזיקו.‬
‫לאט לאט, בבקשה.‬
‫בשלוש. אחת… שתים… שלוש!‬
‫תתרחקו.‬
‫כן!‬ ‫-הוצאנו אותו!‬
‫כל הכבוד, רודולף.‬
‫מי את?‬ ‫-אני אמא של מאט.‬
‫סבתא!‬
‫סבתא! שניכנס?‬
‫טוב.‬
‫שבו.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-תיכנס.‬
‫מה נשמע, רטנוני? מה אתה עושה פה?‬
‫לפני שפרשתי, הייתי עורך דין,‬
‫וייצגתי את אביך, מר קנינגהם.‬
‫אני רוצה להסב את תשומת ליבך‬ ‫לסעיף המיוחד בצוואה.‬
‫מה זה סעיף מיוחד?‬ ‫-מיוחד כמו סנטה קלאוס?‬
‫הסעיף המיוחד אומר‬
‫שלא ניתן למכור את החווה בשום פנים ואופן‬
‫והנכס יעבור בירושה‬
‫רק אם תישאר בחווה ותעבוד בה בשנים הבאות.‬
‫אני חושש שהחווה לא נמכרה‬
‫ולעולם לא תימכר,‬ ‫כל עוד המשפחה רוצה להישאר פה.‬
‫אנחנו רוצים להישאר!‬
‫אני רוצה להישאר כאן לנצח!‬
‫אולי תרצו להסתכל בעצמכם.‬
‫תן לי לראות.‬
‫תסתכל על זה!‬
‫אלה סתם שטויות מיושנות.‬
‫זה…‬
‫דרייק.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫טוב.‬ ‫-טוב.‬
‫אני מקווה שאתם יודעים‬ ‫שזה היה בזבוז זמן רציני.‬
‫ואתה.‬ ‫-ואתה.‬
‫אתה!‬
‫אתה חייב לנו על ניקוי יבש‬ ‫ועל חשבונות בית החולים.‬
‫יש לך מושג כמה כאב לי?‬
‫תרצו שאלווה אתכם החוצה?‬
‫אנו הולכים. שמור על החווה הטיפשית!‬ ‫-כן!‬
‫החוצה!‬ ‫-סירחון!‬
‫החווה שלנו!‬
‫איך נשמור שתהיה שלנו?‬
‫אני חושב שאני יודע איך לשמור על החווה.‬
‫תשאל את הילדים על הקסם.‬
‫הוא מתכוון לדבקון.‬
‫מה הסיפור עם כל הדבקון הזה?‬
‫הוא קסום.‬
‫טוב. לא נראה לי שדבקון יכול להיות קסום.‬
‫זה…‬
‫אה, זה כרוז הכפר.‬
‫לרגע חשבתי שאתה אבא חג המולד.‬
‫אני יודע שזה משהו שאולי לא תרצה לשמוע,‬
‫וזה בסדר אם לא תוכל להתמודד עם זה כעת,‬
‫אבל הבאתי לך דבקון‬
‫מהשדות שם.‬
‫עוד מתנת חג מולד‬
‫כדי לנסות לכפר על כל חגי המולד שפספסתי.‬
‫סליחה? מה?‬
‫אני יודע שזה הלם.‬
‫מה? אתה אומר…‬
‫שלום, בן.‬
‫איך? כלומר, הורשת לי את החווה בצוואה שלך.‬
‫הורשתי לך את החווה,‬
‫אבל לא אמרתי שאני מת.‬
‫כפי שאתה רואה, אני בריא ושלם.‬
‫אז כולם היו מעורבים?‬
‫רק רציתי לאחד שוב את בני משפחתי.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫האם תיקח את זה, בן?‬
‫זה ישנה את חייך.‬
‫היי, סבא.‬
‫באסטר!‬
‫כמה נחמד לפגוש אותך סוף סוף.‬
‫יום גדול.‬
‫הכי גדול מכולם.‬
‫זה מטורף. אני…‬
‫לא יודע.‬
‫אתה יודע שכולם אוהבים אותך.‬
‫אני במיוחד.‬
‫אני אדם סבלני מאוד.‬
‫כלומר… טוב… כלומר…‬
‫אי-הא!‬
‫ברוכים הבאים למסיבת ההו-דאון המושלגת!‬
‫"תביא את האוטו, אני את הבר‬
‫"חזירים עליזים‬
‫"בירת קובלדון, כן, בבקשה‬
‫"אי אפשר לסרב‬
‫"לבשו חליפות‬ ‫ומגפי בוקרים‬
‫"להקת הקאנטרי תרקיד אתכם‬
‫"תעמדו בשורה, תעשו חיים‬
‫"תנו יד לחבר‬
‫"ותחליקו לשמאל‬
‫"ומחאו כף לימין‬
‫"ותטו את הכובע‬ ‫ורקדו עד סוף הלילה‬
‫"אז רד כבר שלג, הו-דאון‬
‫"בקובלדון‬
‫"כולם מצפים לשלג שיתחיל‬
‫"רד כבר שלג, הו-דאון‬
‫"קדימה, בוא‬
‫"נשיקות חג תחת הדבקון‬
‫"ורד כבר שלג"‬
‫אי-הא!‬
‫"את המעיל תוריד‬ ‫את העז תרקיד…"‬
‫- מסיבת הו-דאון מושלגת -‬
‫מה? מה אתם עושים פה?‬
‫יש לנו חדשות טובות.‬ ‫-מה?‬
‫אמבלם אהבו את המצגת שלך.‬
‫איך?‬
‫בינו הגיע ללונדון והראה את המצגת.‬
‫מו הקריא אותה, טוב מאוד, למען האמת.‬ ‫-תודה.‬
‫הם אהבו את זה!‬
‫הם אהבו את כל ההיבט הקהילתי,‬
‫והייתה עוד מילה…‬
‫לב.‬ ‫-לב.‬
‫הם אמרו שיש לה לב.‬
‫אז אני רוצה שתלבש חליפה‬
‫ותחזור ללונדון. תעזוב את המקום הזה.‬
‫לא. אני כבר לא רוצה את העבודה,‬
‫אבל אני שמח שתשמרו על שלכם.‬
‫אתה לא באמת נשאר כאן, נכון?‬
‫"אי-הא! תגידו, מסיבת הו-דאון.‬ ‫-מסיבת הו-דאון!‬
‫חג המולד!‬ ‫-חג המולד!‬
‫מסיבת הו-דאון חג המולד!‬
‫אוגה-אוגה-אוגה!‬
‫בינו!‬ ‫-בינו!‬
‫כן, בינו!‬ ‫-כן, בינו!‬
‫קפיצה מהבמה!‬ ‫-קפיצה מהבמה!‬
‫תתפסו אותי?‬
‫אתם תתפסו אותי, נכון?‬
‫הנה אני בא!‬
‫"רד כבר שלג…"‬
‫מיס פלטשר, מסתבר שילדים כן נחשבים,‬
‫ואני רוצה לבלות זמן עם הגדיים והילדים שלי‬
‫ועם עוזר המשק שלי ועם ווטרינרית יקרה מאוד‬
‫כי אני יוצא מהארון.‬
‫אני יוצא מהארון כחוואי.‬
‫נכון. אני אחד מאנשי הכפר עכשיו.‬
‫ולא תעצרו אותי!‬
‫- אני אחד מאנשי הכפר -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫מר קנינגהם הוא אחד מאנשי הכפר.‬
‫בואו נראה לו מה אנשי הכפר יכולים לעשות!‬
‫"איש צעיר‬
‫"אל תהיה מצוברח‬
‫"אמרתי איש צעיר‬
‫"תן חיוך ותשמח‬
‫"אמרתי בחור צעיר‬
‫"כי אתה חדש בעיירה‬
‫"אין צורך להיות עצוב‬
‫"כיף להישאר בימק"א‬
‫"יש להם הכול‬ ‫בשביל בחורים צעירים‬
‫"תוכל לבלות עם כל הבנים‬
‫"ימק"א‬
‫"כיף להישאר בימק"א‬
‫"תוכל להתנקות‬
‫"ארוחה טובה לאכול‬
‫"לעשות כל מה שתרצה"‬
‫בואו אחריי! החמור התינוק נולד!‬
‫בואו אחריי.‬
‫אז חמור מספר אחת וחמור מספר שתיים‬
‫עשו חמור מספר שלוש.‬
‫"לילה שקט‬
‫"לילה קדוש‬
‫"החמור נולד‬
‫"רך ובהיר‬
‫"שמע את המלאכים‬
‫"בחוות הדבקון‬
‫"החמור המקסים לא ייפגע‬
‫"בחוות הדבקון‬
‫בחוות הדבקון‬
‫"לילה שקט‬
‫"לילה קדוש‬
‫"הכול רגוע‬
‫"הכול בהיר‬
‫"סביב הבתולה, אם ובנה‬
‫"תינוק קדוש כה רך ועדין‬
‫"שן‬
‫"בשלווה שמימית‬
‫"שן‬
‫"בשלווה שמימית"‬
‫- חג מולד שמח -‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬