Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
BALET VE DVOU AKTECH
AKT I
STŘEDA - VÁHA 46,7
PAŽE 22,2, BOKY 87,2
PAS 56,1, HRUDNÍK 87,3
- Tak my jdeme, Irene. - Nesvezeš mě?
Nemůžu, zlato. Vezu tátu k soudu.
- Dneska zlom vaz. Pak si promluvíme. - Dík.
Dobrý ráno.
Dobrý.
- Vydechneš ty si někdy? - Až mě vezmou.
- Jednou se z toho zblázníš. - To jo.
Nechci, abys tu byla blázen jen ty, ségra.
Máma tě jednou načapá.
- Pak tu vyvětrám. - Kolik je?
Sakra!
- Neboj, uklidím to. Aspoň si dám pauzu. - Dík. Přijdu pozdě.
Dneska ti dají vědět?
Uslyším, že se můj život ani o píď nezmění.
To neříkej.
Mohli by se splést a dát ti šanci.
Tomu nevěřím.
Moc ti to sluší.
Nemáš to malé?
Myslím, že ne.
Kdyby něco, tak ti to můžu upravit.
- Máš všechno? - Teď už jo.
A já?
Můžu jít takhle?
Půjdu sama, mami.
Je to tvůj první den v souboru. To si přece nenechám ujít.
Fajn.
Tak pojď, ať nepřijdeš pozdě.
Ano?
- To je Irene? - Ano.
- Tady Laura, asistentka Normy. - Aha. Dobrý den.
Ano.
Děkuju.
Dobře.
Mami…
Tak jo, uvidíme se později.
Musíš mi všechno říct.
- Ani si nevzala věci. - Chtěla se vrátit.
Tak proč byla María v New Yorku?
To stačí.
- Co je to? - Nech toho.
Mějte se.
Nashle.
Zdravím.
- Ahoj. - Dobré ráno, Ruth.
Ahoj.
Jsi v pohodě?
Jo, v pohodě.
Díky za zprávu. Promiň, že jsem neodepsala.
To nic.
- Chtěla jsem ti říct… - Jo, je to na hovno. Tečka.
Nic víc.
Kdyby sis chtěla promluvit…
Do prdele, jsem v pohodě, jasný?
Tak co?
Už za ni našli náhradu?
Budeš to ty, Ruth, to je jasný.
Vítáme zde nováčky.
Všichni víte, jaká je to čest být v tomto souboru.
My jsme také poctěni, že vás zde máme.
Omlouvám se.
Sedni si k ostatním.
Nikomu nebudu nadržovat.
Každý den mi budete muset dokázat, proč jste si tento soubor vybrali.
Nebo spíš kvůli čemu.
Ví to někdo?
Víte, proč jste v tomto sále?
Nováčci?
- Abychom tančili? - Tančení si nechte na diskotéky.
Jste tu kvůli něčemu jinému.
Abyste ty roky odříkávání proměnili v jeden dokonalý moment.
Pouhý okamžik,
který si vaše publikum na roky uchová v paměti.
Nic důležitějšího neexistuje, rozumíte?
Nic.
Naše hlavní produkce letos byla Giselle.
Tak tomu bude i nadále. Uctíme tím Maríu.
Nebude to ale Giselle, kterou známe z jiných představení.
Tentokrát to bude žena, jejíž smrt rozpoutá revoluci.
Hádám, že už asi víte, o koho jde.
- Bude to Ruth, ne? Kdo jiný? - Bude to ona.
Vidím, že o tom ještě nikomu neřekla.
Já vám to říkat nebudu.
Giselle je žena s kuráží.
Je s to se za své přesvědčení postavit překážkám čelem.
Jestli se ta, která byla jmenována první sólistkou,
není schopna jasně vyjádřit, postavit se do čela našeho souboru…
- Tys to nikomu neřekla? - Nestihla jsem to.
Jistěže ne, přišla jsi pozdě.
Omlouvám se.
Ať se to neopakuje, Irene.
Posaď se.
A vy ostatní nezahálejte.
Nábor na ostatní role je za pár dní a nic není rozhodnuto.
Chci vidět úsilí, jako by to mělo být vaše poslední přání.
Carmen…
…osm a… raz,
dva,
vysoko nohu a pátá.
A teď otočka za hlavou a pevný postoj.
Nahoru, raz…
Osm, dva, tři a raz…
A do páté pozice.
Fajn, změníme skupiny.
Dej si ty vlasy nahoru.
Ale no tak.
Jdeme na to.
Hudba.
Vzpřímit hlavu.
Jak se jmenuješ?
Aurora.
Aurora?
Dobře, velmi dobře.
Tak další skupina.
A… raz, dva,
raz, dva, raz, dva a…
Znova. Raz, dva a dva.
Raz, dva a chaîné.
A…
Dobře.
Raz a raz…
Výborně. A raz, dva, raz…
Naposledy, dva, tři…
Pokračuj. Dva a hlava do diagonály.
Blahopřeju.
Díky.
- Chtěla jsem… - Ale neřekla.
Myslela sis, že to nezjistím?
- Je z tebe podělaná. - Proč bych byla, kreténe?
To já nevím, to ty máš tajnosti.
Jdeš dneska na tu párty, Giselle?
Nebo se bojíš, že ti něco dáme do drinku?
Už to je.
A ty zelené šaty, co jsem ti v létě ušila?
Jsi v nich krásná.
Já tam nechci.
Jsem mrtvá.
Odpočineš si pak. Dnešek je důležitý a ty večírky jakbysmet.
Nikoho tam neznám, mami.
Auroro,
už nejsi malé dítě, patříš tam.
Mohlas být sólistka. Myslíš, že to nevím?
Členka sboru…
Ale uvidíš, brzy budeš mít roli, jakou si zasloužíš.
Oni si to uvědomí.
Budeš muset chodit všude s nimi,
aby si tě všimli.
Se všemi mluv, neschovávej se, ukaž se jim.
Tak běž, budu na tebe čekat.
Čau.
Jdeš na cígo?
Jo.
Dáš si?
Tak jo.
Ty nekouříš, co?
Ne.
Můžeš tu zůstat, jestli chceš. Mně se dovnitř stejně nechce.
Klidně to típni.
Díky.
Neděkuj furt.
Jsi teď součástí souboru, máš stejná práva jako ostatní.
Můžeš být uvnitř, venku, kde chceš.
Zůstanu tady.
Dám si cígo a půjdeme.
- O tu první sólistku mi stejně nešlo. - Už tu jsem celou noc.
Ruth není zlá.
Akorát ji trápí ta María.
Bývaly kámošky?
Nerozdělitelné.
Jaká byla?
María byla…
prostě María.
A jak to cítíš ty?
Co jako?
To, že jsi nová první sólistka.
Nová Giselle.
Co je?
Nic. Jen se mě na to ještě nikdo nezeptal.
Jsem Irene.
A já Aurora.
Poznala jsi hodně lidí?
Jo, všechny.
Byl tam celý soubor?
Myslím, že jo.
A co ta nová sólistka.
Ta nová?
Prohodila jsem s ní pár slov.
A?
Je lepší než María?
Asi jo.
Nic víc mi nepovíš?
Bylo to opravdu fajn, mami.
Já ti to říkala.
Jsem na tebe pyšná.
Odpočiň si.
Dobrou, zlato.
TOHLE BYLA MARÍA
No vida, ani jsem vás nemusela utišovat.
Tak jo. Jak všichni víte,
náš soubor nemá žádné dvorní choreografy,
protože chceme mít všechny produkce originální.
V tanečním světě není snad nikdo,
kdo by neznal jméno a tvorbu Erika Christensena.
Za poslední roky má na svém kontě ty nejmodernější produkce.
Mohla bych tu přemítat o jeho plánech,
ale bude lepší, když nám o nich řekne on.
Eriku, prosím.
Dobré ráno.
V první řadě bych vás chtěl požádat
o soustředění zde,
na tento okamžik,
na přítomnost.
Tu přítomnost ztělesňuje představení Giselle.
Giselle, nic víc.
Co mi o tom díle řeknete?
A co Giselle samotná?
Ano.
Giselle je příběh o venkovské dívce,
jejíž srdce je zlomeno mužem jménem Albrecht,
což ji dovede k šílenství a následně i k smrti.
Dobře, ale to přece není všechno.
Určitě mi o tom povíte něco víc.
Taky tam figurují víly.
Co jsou ty víly zač? Co ztělesňují?
Jsou to lesní přízraky, které přivítají Giselle v posmrtném světě.
Jejich královna je Myrtha. Jsou to ženy, které umřely neprovdané.
Ale v dnešním světě se z tohoto důvodu neumírá, že?
Naše víly budou temné, krásné a chladné.
Taková směsice nymfy a upírky.
Ale abych vám nekřivdil, co řekla Irene, byla pravda.
Ty ses také nemýlila.
Ale to je jen krusta. V Giselle jde o mnohem více.
Je to příběh o zradě, odpuštění, smrti.
Proto vás chci požádat,
abyste se zamysleli nad tím, co milujeme.
Milujeme naši rodinu,
milujeme naše matky,
naše partnery,
milujeme tanec.
Tak pojďme na to.
Nemůžu se dočkat, až uvidím, co ve vás je
a proč si zasloužíte být součástí nové Giselle.
Můžeme?
Tuhle bych chtěl do role Myrthy.
Stop.
Co se děje?
Irene?
Ano?
Vůbec se na tebe nedívala.
Albrecht musí být živel,
který nechtěně ničí vše, co mu vstoupí do cesty.
A tahle Giselle
se na tebe ani jednou nepodívala.
Tak znovu.
Od entrée.
Ukaž mi tanečníka, co to myslí vážně. Chci baleťáka, ne baletku, rozumíš?
Těch tu máme dost.
Tahle by se hodila na vílu.
Pardon.
Už zas volal.
Opět?
Vyhrožoval, že sem přijde. Nevěděla jsem, co mám říct. Byl rozzuřený.
To by si nedovolil.
Ty jeho telefony už neber.
Dobře.
Díky.
Budeš skvělá víla.
Co je?
Nerada se na sebe dívám.
Tančíš s takovou lehkostí.
Mám takový starý trik.
Trik?
Jo, ale slib mi, že to nikomu neřekneš.
Slibuju.
Nekecáš?
Fakt.
Tak co?
Nesmíš se mi smát.
Proč bych se ti měla smát?
Tak mluv!
No…
když zavřu oči, jako by mi vypnul mozek.
Ocitnu se na vysněném místě, které znám jen já.
Někdy se mi ani nechce zpátky.
Znáš ten pocit, že jsi někde, kde jsi nezranitelná?
To neexistuje.
Proč by ne?
Je moje a nikdo mi tam neublíží.
Tobě taky ne, jestli chceš.
Proč by mi někdo ubližoval?
Protože všichni chtějí být Giselle… ale můžeš jí být jen ty.
Tahle je volná.
Mňam!
Ruce pryč. Zavolej sestru.
Irene, jdeme večeřet.
- Ty jsou s lososem? - Jo, tady.
- Jsi v pořádku? - Jo, jen trochu unavená ze zkoušky.
Víš, že mi víno leze do hlavy, tati.
Jen kapku. Na přípitek.
Musíš se naučit užívat si věcí.
Tak fajn.
To je slavnostní víno.
- Minule jsme to nemohli oslavit. - Jeden tátův klient trval na večeři.
Nedal se odbýt.
Byla to složitá soudní bitva, chápu, že měl radost.
Ty bys taky měla. Vždyť jsi přece vyhrála.
Pojďme si připít.
- Ano. - Na Giselle.
- Na Giselle.
Je výborné.
Zajímalo by mě, jak dlouho tu Giselle budeš dělat.
To rozhodne Norma.
Ale není to náctiletá nebo dětská role?
To jo, ale při baletu to je jedno.
Jsou v tom libretu i dospělé role?
- Matka Giselle, ale ta netančí. - Aha.
Tak si to naplno užívej.
Ani ne nenaděješ, a je to pryč.
Ještě jsem se tam ani neohřála, a ty už mluvíš o konci.
- Tak to táta nemyslel. - Jistěže ne.
Ale přijde doba, kdy si budeš muset najít něco,
co se nechýlí ke konci, když ti je 35.
Jestli tě láká úřednice, dám ti svý poznámky.
Dělám si srandu.
Ale táta na to kápl. Kdo ví, co dělají tanečníci v důchodu.
Fakt nemám tušení.
- Mohla bych být choreografka. - No vida.
Super.
Choreografka?
- Choreografka. No a co? - Nic.
Kolik máte v souboru tanečníků?
Tak 50.
Padesát?
A kolik choreografů?
Jednoho.
Nemám dalších otázek, ctihodnosti.
Dej si ještě víno.
Choreografka? Paráda.
- Je fakt dobré. - Páni.
On má vinice, ne?
Jeho rodina.
Je opravdu lahodné.
- Taky mi chutná. - Moc dobré.
- Dej mi sklenku. - Jen trochu.
Je vynikající.
Taky ti chutná?
Jo, je moc dobré.
Znáš tátu.
Neměj mu to za zlé, chce pro tebe jen to nejlepší.
Má o tebe strach, nic víc.
Co když má pravdu?
V čem?
Že to nebude mít dlouhého trvání.
Co se má stát, to se staň.
Život jde dál.
Můžu být upřímná?
Víš, co se mi na tom libretu nelíbí?
Co?
Že se ta Giselle zblázní kvůli nějakému chlapovi.
No nevím.
Já vím, že klasické balety už jsou takové…
ale pak jsme tam za hysterky.
Tak jo.
Jdu si lehnout.
Nebuď na tátu naštvaná.
Někdy si dá pusu na špacír, ale přesto tě má strašně rád.
A já taky.
Moc ti to přeju.
- Jsou krásné. - Díky.
Jsou z mých představení.
- Tyhle šaty jsem šila já. - Opravdu?
Úplně sama. Máma byla švadlena, ta mě to naučila.
Ten dům je taky její.
- Aha. - Zdědila jsem ho.
Schovaly jsme si všechno, dokonce i tkaničky.
Tahle je krásná.
Staré dobré časy.
Chtěla jsem tě poznat.
Aurora o tobě pořád mluví.
Mallorca.
To byl Pták Ohnivák.
Byla to malá a jednoduchá produkce. Nic takového, co děláte vy.
Ta taneční škola byla malinká.
Ale vypadáte tak šťastně.
- Chtěli jsme si vyškrábat oči. - Fakt?
Třeba tady té napravo dali do bot střepy, když byla vybrána do role Anny Kareniny.
Tohle je Laura. Té zase těsně před představením roztrhali trikot.
Dokonce jsem viděla, jak někomu dali do skříňky mrtvé myši.
Proto jsi odešla?
Spadla jsem.
Důvěřovala jsem špatné osobě.
Bylo to naschvál?
Staré dobré časy.
Pojďme jíst.
Irene, s těmi preparacemi příliš spěcháš.
O dost zpomal.
Já se snažím.
Tak se snaž víc.
Tu choreografii kvůli tobě nepřekopu. Já vím, že to dokážeš.
Dobře.
Tak od začátku.
Stop.
Irene, stále nic moc.
Když ty preparace nedotáhneš, Israel ti nebude moct pomoct.
Dobře.
- Mám najít novou Giselle? - O to nejde. Jen to musíme líp nacvičit.
Na to není čas.
Když to neklapne teď, jdu hledat náhradu.
Tak znovu.
No vidíš. Teď to bylo perfektní.
Byla tam synchronizace s hudbou i s postavou.
Vidíš, že to jde.
Jo, teď jste to zmákli.
Tu choreografii berte jako tu nejdůležitější věc na světě.
Jasné?
Buď to, nebo jdete zpátky do sboru.
Rozumíte?
Tak pojďme ještě jednou.
Nechápu to.
Co na tom nechápeš?
Zvládla jsi to.
Stalo se to, když jsem tě uviděla. Jako bych se najednou nebála.
Nebála čeho?
Že je zklamu,
že to nezvládnu.
Vidíš? Nic se nám tam nestane. Teď nám to místo patří oběma.
Myslíš?
Jsem si jistá.
Já jsem si taky jistý.
Na sto procent.
Jistý čím?
Že se vám to bude líbit.
- Co je to? - Super představení.
Přijďte. Je to dnes večer.
- Vezme vám to dech. - Jak to můžeš vědět?
Cítí to tak všichni.
Ale my nejsme jako všichni ostatní.
Tak fajn, jste velice speciální.
A co takhle sleva?
- Pěkně. - Nejste vy náhodou členky toho souboru?
- Jsme. - Výborně, tak už máme dobrý důvod.
Díky, ale máme teď spoustu zkoušek.
To zkoušíte jako po nocích?
- To ne, ale… - Jaká je ta sleva.
Skvělá iniciativa.
Klasika: dvě za cenu jedné.
- Jak se jmenuješ? - Aurora.
Aurora?
Jako z Šípkové Růženky?
A já Irene.
Čau, Irene.
Já jsem Jon.
Fajn, napíšu tam slečnu Šípkovou a zaplatíte pak jen jednu vstupenku.
Ale ten soubor jsou blázni. Žádná klasika.
- Nic podobného jste neviděly. - Jak to můžeš vědět?
Prostě to vím.
Takže…
v osm?
Tak dobře.
Ať nemáte zpoždění.
Tak v osm.
Měj se, Jone.
Tak ahoj.
- Máte se? - Ahoj.
Hele, tohle je úžasné. Dnes v Garaje Lumière…
- Dobrej. - Zdravím.
- Jména. - Je na seznamu. Já platím.
Aurora Ruizová.
Je mi líto, ale nemám tě tu.
A co takhle Šípková Růženka?
Tu tady mám.
- Tak pojďte. - Díky.
- Nechtěl tě ani poznat? - Ne, ale je mi to fuk.
Odešel, když mu máma řekla, že je v tom.
Já tátu taky neznám.
Ne?
A máma o tom nikdy nemluví.
Máš štěstí, protože znám způsob, jak se přes to přenést.
Tak mluv.
- Víš jak tomu říkám? - Ne.
- Podrž to. - Co chceš dělat?
Říkám tomu…
„ať jdou do hajzlu“.
- To se mi líbí. - Jo?
- Jo. - Je to fakt užitečné.
Představ si, že tvůj táta nikdy nebyl na tvých narozkách.
- Ať jde do hajzlu? - Ať jde do hajzlu.
Táta mi nikdy s ničím nepomohl.
- Ať jde do hajzlu! - Ať jde do hajzlu!
- A teď ty. - Dobře.
Podrž to.
Nikdy mě neviděl tančit, tak ať jde do hajzlu!
- Ať jde do hajzlu! - Ať jde do hajzlu!
Tak co, líbí?
Je to super.
Slyšeli jste to?
Hej!
Líbí se jí to!
Opatrně s tím kanónem.
Lepší.
Důraz na hlavu.
Nahoru.
Ty ruce urputněji, víly.
A teď na špičky.
Důrazněji ty akcenty.
A teď aguijón.
Rázně propnout.
A nahoru.
Bourrée na místě.
Nespěchejte.
Promiň.
Jsi v pořádku?
Ruth, musíš dávat velký pozor.
Myrtha tu jen prochází kolem těch tančících víl.
- Dobře. - Nesmíš se tam mezi ně plést.
- Pardon, ale ona mi taky vlezla do cesty. - Ruth.
Ruth, jestli se nebudeš víc soustředit,
do premiéry to nenacvičíme.
- Já se ale soustředím. - Nesoustředíš.
Jsi plná vzteku a ztrácíš koncentraci.
Tak tu rozmazlenou nánu vezmi a použij ten hněv na tu postavu.
Ta ho potřebuje víc než ty.
To snad zvládneš. Nebo taky ne?
Pohyb, dámy.
Tak znovu od začátku.
- Nechte mě si promluvit s Normou, sakra. - Tam nemůžete.
Jdu dovnitř.
Jdu tam!
Óscare, co tady děláš? Nemáš právo tady být.
Jistěže mám. Ale ano.
Tři měsíce se ti snažím dovolat, abys mi vrátila věci mé dcery!
Ty jsi pil? Scény mi tady dělat nebudeš.
Nenechám tě, abys mi ukradla její věci.
Byla to moje dcera. Chápeš?
Tvoje ne.
Mám zavolat poldy, aby mi je vyzvedli?
Pane, co takhle…
- Nesahej na mě! - Fajn.
Tebe neznám, tak se do toho nepleť, sakra.
Taky mě tak umučíš, jako jsi to udělala s ní?
Co ty o ní víš?
Ty zasraná mrcho.
Tahle ženská vám zničí životy.
Vám všem.
O tom nepochybujte.
Pokračuj.
Tak jdeme.
Tak od začátku.
Pardon.
Ano?
Chtěla jsem vám říct, že jsem Maríu obdivovala.
Děkuju.
Počkej.
Strašně mi ji připomínáš.
Strašně moc.
Počkejte!
ZÁPISNÍK PRO GISELLE, MARÍA POZAOVÁ
LISABON
Nechápu, jak k té mrše mohla María něco cítit.
Ona nebyla vždy taková.
Neomlouvej ji, Irene. Nebo si myslíš, že do mě vrazila náhodou?
AKT II
Nepatří nám, měly bychom mu ho vrátit.
Je to zápisník Giselle. Teď jsi přece Giselle ty, ne?
To neříkej.
Není můj.
Teď už jo.
Beztak ti ho María nechala jako instruktážní manuál.
JEZÍRKO SANTA MARÍA
„Les víl.“
Teď už chápu, proč se jí tu tak líbilo.
To je krása.
- Její máma? - Jo.
Američanka.
Po rozvodu s Maríiným otcem
se vrátila do USA.
María ji milovala.
Tys ji znala?
Tak trochu.
Když jsme jeli na turné to New Yorku, vždycky přišla na představení.
Hele, a ty s vašima vycházíš dobře?
No… vlastně ani nemáš na výběr.
Já vím, ale vycházíš s nima?
S mámou jo, ale…
s tátou toho moc společného nemám.
A co ty?
Ty s mámou vycházíš?
Občas.
Ani nevím, jestli mě má ráda.
Ona tě zbožňuje.
Ona zbožňuje, jak tančím a že jsem se dostala do souboru.
Víš, co si o tom myslím?
- Ať jdou do hajzlu. - Ať jdou do hajzlu.
Ať jdou do hajzlu!
Víš ty co?
Mohly bychom tu navždy zůstat.
Bylo by to naše útočiště.
Můžeme tu být, kým chceme.
Nikdo nám tu neublíží.
Líbí se mi tu.
Je to tu…
naše.
A unikátní.
Navždy.
Rychle!
- Pohni si, prosím. - Buď v klidu.
Moment.
- Rychle, Irene. - Nic se neděje.
Panebože.
- Máš to? - Jo.
- Určitě? - Jo, hotovo.
- Jaké to je? - Jaké je co?
Tohle?
Ne, jako s někým?
Myslíš sex?
Jo.
Sex.
Nevím, je to jako tančit v klubu.
Já radši tančím na jevišti.
Já jsem nikdy…
- Nikdys netančila v klubu? - To jo, s tebou.
Měla bys to zkusit s někým jiným,
Šípková Růženko.
Tys mu nedala číslo?
Dala,
ale ještě nevolal.
A ty jemu?
Není tu nějak zima?
- Kdys ho viděla naposledy? - Ten den.
Dneska je sobota, ne?
Jo, proč?
- Seš si jistá, že je to dobrý nápad? - Jo.
A když mě odmítne?
Přestaň blbnout a běž už.
Auroro!
Co tvůj batoh?
Dneska doma spát nebudeš.
Tak zítra.
Promiň, ale zavíráme.
Není tu Jon?
Hned tu bude, můžeš počkat tady.
Pomoc!
Jsi v pořádku?
Pomoc!
Jsi v pořádku?
Pomoc, prosím!
AKT II
- Já jsem Pedro Ángel z El País. - Ahoj.
Řekni něco, abychom odzkoušeli zvuk.
Dobře.
Ahoj, já jsem Irene Solísová a toto je Státní baletní společnost.
A jsem…
Auroro.
Slyšíš?
Jak se cítíš?
- Dobře. - Ano?
Co tvůj týden?
Hodně jsem zkoušela. Takový je balet.
Jak to myslíš?
Je to náročné.
Náročné, nebo příliš těžké?
Nic není příliš těžké, když se ti splní sen.
Sen?
- O čem byl? - Všichni tam jsou z křišťálu.
- Ale cítila jsem se tam fajn. - Jak to?
Nikdo se do mě nenavážel.
Bylas tam sama?
Ne.
S Irene.
Řekni mi, kdo je vlastně Irene.
Irene je normální holka,
co má normální rodinu,
akorát nemá normální práci.
Asi tak.
A co Giselle?
Giselle je žena,
která propadne šílenství a následně zemře kvůli zradě jednoho muže.
Myslíš, že tě zradil?
Ale ani jsi ho moc neznala, ne?
To ne.
Auroro, uvědomuješ si, že ty zprávy,
cos mu od té doby posílala, nejsou v pořádku?
Že nejsou…
spravedlivé?
Že ve výsledku ubližují hlavně tobě?
Bolest je součástí naší práce.
Je na stejné úrovni jako ostatní emoce, které musíme z jeviště publiku předat.
A myslíš na někoho, když při tanci tu bolest prožíváš?
Myslím na to…
jak je to těžké, když vám někdo chybí.
Podívejte,
vaši dceru už nemůžu léčit.
Aspoň bych tedy neměl.
Proč?
Chodí ke mně zatím měsíc, ale myslím,
že potřebuje psychiatrickou pomoc.
- Kdy naposledy byla s Irene. - Před tou nehodou.
Výborně. Ať to tak i zůstane. Čím dřív se od ní odpoutá, tím lépe.
Volané číslo je buď zrušené, nebo nedostupné.
Auroro, ozvi se mi, jak si zapneš mobil, prosím.
Chybíš mi a chci vědět, jestli jsi v pořádku.
Vím jen to, co nám řekli v souboru.
Poprvé je to vždy nezapomenutelné.
Jak se cítíš?
Mohlo by to být lepší,
točí se mi hlava.
Nebo máš strach.
- Není to to samé? - Ne.
To teda ne.
Pojďme ke mně.
Zvu tě na drink.
- Radši ne. Zítra mám zkoušku. - Ne, zkoušku máš právě teď.
Dnes sis vedla skvěle.
Pařížská opera.
Dvanáctkrát ji vytleskali zpátky.
Nikdy jsem nic podobného neviděla.
Děkuju.
Můžu se na něco zeptat?
Jestli chceš…
Proč jsi vybrala mě?
Jsi ta nejlepší.
Nejsem.
- Nejlepší je Ruth. - Ruth se skvěle hodí na Myrthu.
Na druhou stranu ty jsi osamělá bojovnice.
Stejně jako Giselle nebo třeba já.
Jak se má máma?
Dost dlouho se u nás neukázala.
- Má se dobře, akorát má moc práce. - Mí rodiče mě taky nebrali vážně, Irene.
Vůbec nikdy.
Ani po tom, co jsem převzala vedení největšího baletního souboru v zemi.
Proto musíš být silná.
Normo,
nevím, jestli mám dost síly.
Pojď, něco ti ukážu.
Co vidíš?
Nevím. Sebe.
A dál?
Nevím.
Přestaň utlačovat své city!
Mně můžeš říct všechno, jsi na bezpečném místě.
María si tím taky prošla, ale překonala to.
- Nevím, jestli na to mám. - Kdybys na to neměla, tak tě nevyberu.
Nikdo jiný mi nevěří.
Záleží jen na tom, v co věříme my.
Musíš mi důvěřovat.
Postarám se o tebe, ať se děje, co se děje.
Já jsem tě nevybrala.
To María tě vybrala.
Tu noc, než odjela do New Yorku,
mi řekla, že bys byla perfektní Giselle…
a měla pravdu.
Ona byla dokonalá, to já nejsem.
Kdyby byla dokonalá, stále by žila.
Mohla být nesmrtelná. Měla všechny předpoklady.
Tvá kamarádka Aurora taky, ale ne,
všechno to zahodily.
Aurora za to nemohla.
Je to zvláštní…
ale když jsme spolu, jako by se mám nemohlo nic stát.
Přestaň se starat o životy jiných.
Jsi naše první sólistka,
což znamená, že se musíš naučit být sama a na nikoho se nespoléhat.
První sólistka na jevišti nemá žádných přátel, Irene.
Je hrozné, co se jí stalo,
ale zároveň se mi ulevilo, že vás to rozdělilo.
Neměla na tebe dobrý vliv.
Někdy se věci dějí z nějakého důvodu.
Na.
To je pro tebe.
Chci, aby sis tam zapisovala všechny myšlenky Giselle.
Jaká je,
co má ráda,
z čeho má strach,
co jí pomáhá probouzet se,
co jí nedává spát.
To všechno ti pomůže zapomenout na Irene a stát se Giselle.
Dokud ji nebudeš mít v hlavě, nebudeš jí.
To je tvůj jediný úkol.
- Normo… - Skončily jsme.
Bolí?
Ne, jen trochu pálí.
Dobře, to proto, že se to hojí.
Doktoři se často mýlí
a ty jsi ještě moc mladá.
Za pár měsíců budeš jako dřív.
A budu moct zavolat Irene?
Jasně.
Ale zatím na ten mobil zapomeň.
Nechám si ho radši u sebe.
Ten psycholog se ptal, co by bylo, kdybych už nemohla tančit.
Je úplně mino, už tam nepůjdeme, dobře?
Chce tě poslat na psychinu, a ty sis zlomila nohu, ne mozek.
Co když má pravdu. Co když už nikdy nebudu moct tančit?
Tohle tě nepotká, tohle mou dceru nepotká!
- Mami! - Co je?
Začíná to bolet.
Promiň.
Sakra, promiň.
To neumíš klepat, do prdele?
- Tak promiň, myslela jsem, že tam můžu. - Nemůžeš!
Omlouvám se.
Jen jsem chtěla vědět, jak se máš.
Skvěle, paráda.
To jsem ráda.
Taky to jde.
Co jako?
Ta zkouška, Irene.
Kdy ji máš?
Byla včera.
Pas.
- Fajn, ruce dolů. - Tak co?
Udržuješ se.
Můžete to dokončit později?
Jistě.
Tak přijď později.
Povídej.
Potřebuji kostým Giselle.
- Ze kterého aktu? - Druhého.
Dobře.
Momentík.
- Stále si ho nezkusila, co? - Ne.
Má tu být za 20 minut.
O číslo to zmenši.
Stále nechápe, o co nám tu jde.
Bože.
Buď silná…
Ne, ale je tam vedle super bar.
- Aha, tak jo. - Jo.
Uvidíme se tam.
Super, tak zatím.
- Ahoj, díky. - Není zač, mějte se.
Nechcete zajít na výstavu do Garaje Lumière…
Co tu děláš?
Pracuju.
- To musíš chodit tady? - Nemám na výběr.
Nemůžu, nemám čas.
Super se takhle vidět, ne?
Viděl jsem, že tam chybí.
Jak je jí?
- Jak asi? - Já nevím.
Tak mluv.
Jak se má?
Irene…
je mi to líto, ale nemůžu za to.
Aurora je fajn, ale byl to jen jeden večer a dvě pusy.
Jasně.
„Ať jde do hajzlu“, nebo jak to bylo.
Irene, já nejsem zmetek,
ale tolik zpráv kvůli něčemu, co bylo jen v její hlavě, není fér.
- O čem to mluvíš? - Určitě ti o tom řekla. Jste kámošky.
Neřekla?
- Kdys s ní mluvila naposled? - Co se staráš?
Fakt je mi to jedno, ale jí asi ne.
Už musím, tahle městská část je velká.
Jo, a…
zlom vaz.
Ano?
Pilar, tady Irene.
Počkej, sejdu dolů.
Ahoj, Pilar.
Aurora odpočívá.
Můžu ji vidět?
Ne. To není dobrý nápad.
- Proč ne? - Tobě nestačilo, co se stalo minule?
Chtěla jsem se jí omluvit.
Prosím.
No…
- Irene? - Auroro, běž zpátky domů!
Tys přišla.
Auroro!
Pusť ji dovnitř, mami.
Ne.
Prosím tě.
Chceš přece, abych se vrátila.
Ona mi pomůže.
Proto přišla.
Že jo?
Jo.
Mami, no tak.
Mami.
Už mě to tolik nebolí, je to o dost lepší.
Co je tohle?
Taková dlaha.
Překáží mi při chůzi,
ale máma říkala, že díky ní budu moct zase brzy tančit.
Stýskalo se mi.
Mně taky.
- Proč jsi nepřišla dřív? - Neměla jsem čas.
Norma nechce, abych se rozptylovala.
Ani se mnou, co?
Nemohla jsi za to.
Nechala jsem tě tam samou a stalo se tohle.
Proto nás nic nesmí rozdělit.
Norma mi dala ten stejný.
Tenhle je jen jeden.
Co chce Giselle?
Co chce?
Giselle chtěla prostě tančit.
Ale to…
Opatrně.
Dobře.
- Můžem? - Můžem.
Budu tě na té premiéře potřebovat.
Bez tebe to nezvládnu.
Nikdo mi to nepřeje.
Budu tam
Přísahej.
Přísahám.
Chybí mi naše místo.
Mně taky.
Ale buď opatrná,
něco chystají.
- Má mámu soudkyni a tátu právníka. - Nevím…
Určitě to vědí. Musela jim to říct.
Čau.
Pěkná kráva.
- Slyšela nás. - Ať se jde bodnout.
Viděls ten její ksicht?
Ne, stop.
Zastavte.
Nelíbí se mi to. Znova.
Tak od toho poklesu.
Zastav. Počkej.
Nechci, abys skákala, musíš létat.
Potřebuju cítit, že za okamžik vzlétneš a zmizíš.
Přesně tak, musíš tančit duší,
na kroky zapomeň.
Znova!
Zastavte. Takhle to nejde.
Dost.
Nefunguje to.
Nedáme si pět minut pauzu, Normo?
Ne, protože za deset minut mám schůzku s tiskovým
a nechci jim říkat, že je premiéra přeložena.
Visí to na tobě!
Závisí na tobě renomé sboristů,
o celém ansámblu nemluvě!
Znova!
A ty pohledy si nech!
Vezmeme to od té arabesky, prosím?
Do prdele.
- Jsi v pořádku? - Myslím, že jo.
Můžeš to ohnout? Pojď, zvedni se.
A na špičku?
- Jde to. - Ano?
Irene, promiň, uklouzl jsem.
- Nesahej na mě, kurva! - Nebylo to naschvál.
- Tak nebylo, jo? - Promiň, nechtěl jsem.
- Tos chtěla, že? - O čem to mluvíš?
Přiznej to. O tom jste předtím v šatně mluvili, že jo?
Seš úplně mimo.
Ruth, počkej.
Irene, klid.
To se stává. Naštěstí ti nic není a můžeme pokračovat.
Pokračovat?
- Vy po tomhle chcete pokračovat? - Bohužel to jinak nejde.
Nemáme času nazbyt.
Generálka je už v úterý.
- Vy to nevidíte? - Co jako?
Není co, Irene.
- Řek jsem ti, že to byla zasraná nehoda! - To teda nebyla!
Přeskočilo ti? A změň ten tón, ty hysterická krávo!
- Cos to řek, ty hajzle? - Irene.
- Řekni mi, žes to viděla. - To by stačilo.
- Ona po mně jde a vy všechny to víte. - Seš ještě šílenější než ta tvá kámoška.
Irene.
Zatraceně!
Vypadni z jeviště.
- Normo, řekni jim to. - To stačí.
Řekni jim, proč jsem Giselle já. Chci, aby to věděly.
Ještě jedno slovo a můžeš si vyklidit skříňku.
Zkouška ti skončila.
Odejdi.
Mělas pravdu.
Předtím jsme o tobě mluvili, ale není to, jak si myslíš.
Řeknu Normě, ať už Israel není sólista.
Israel za to nemůže.
Nikdy by tě neupustil, je to profík.
Bylas tam a vidělas to.
Viděla jsem baletku, co nedůvěřuje kolegům.
Jak ti mám důvěřovat, když mi do sprchy dáváš střepy?
To jsem nebyla já.
Té, co to udělala, jsem řekla, že to nebylo vtipné.
- Nevěřím ti. - Ty nevěříš nikomu.
- Ani sama sobě. - Nemůžeš přijmout, že Norma vybrala mě.
To ty jsi to nikdy nepřijala.
- S tímhle přístupem skončíš jako María. - Jak?
Mrtvá?
Promiň.
Víš ty vůbec, o čem jsme se bavili?
Že se nám nelíbí, jak na tebe Norma tlačí a že bys s tím něco měla udělat.
Seš nasraná,
že ses Giselle nestala ty a takhle se jí mstíš?
Chceš, ať ji vyhodí, protože tě nevybrala?
Hele, nemám tě v lásce.
A ty mě taky ne.
A vypadá to, že se to jen tak nezmění, ale nerada vidím, jak tak trpíš.
Kdo říká, že trpím?
- Proč bych trpěla? - María taky trpěla.
Normin styl práce není dobrý pro zdraví.
Ona zná jen to posraný jeviště.
My ale mimo to jeviště máme opravdové životy.
Už ti řekla, že je lepší být sama?
María jí uvěřila a úplně se distancovala. Nenech se jí taky tak pobláznit.
Proč mi to říkáš?
Protože Maríe jsem to říct nestihla.
Kdybych to stihla, asi by tu ještě byla.
Nepřijde.
Ale ano.
Buďme trpěliví.
Už tu čekáme půl hodiny. Nepřijde.
Tvá sestra není taková. Něco se stalo.
Ale je, tahle rodina ji vůbec nezajímá.
Volals jí?
Nebere to, má vypnutý mobil.
Tak si objednáme, ne? Nemám celou noc.
Počkejme ještě chvilku.
Pět minut?
- Fajn. - Roso, už tu čekáme dost dlouho.
Lidia má novou práci. Oslavíme to s Irene nebo bez ní.
Stejně by si nic nedala. A kdyby jo, stejně by to zas vyzvracela.
Co to říkáš za hlouposti, Lidio?
Jo, je to hloupost, promiň, mami.
Zapomeň na to.
Můžeme si objednat? Už vím, co chci.
Dobře, že jsi přišla.
Ne každý chápe tuto profesi.
Ty hodiny tréninku, tu tíhu toho jeviště…
Co se děje?
Nic.
Jen mi to chybí.
Hotovo.
Děkuju.
- Je to lepší? - Ano.
Mohla by ses tu nastěhovat.
Tak bychom spolu usínaly každou noc.
Co by na to řekla máma?
Nebude proti.
Bude to, jako by se mi nic nestalo.
Sakra, mami.
Kdes byla včera?
Doufám, že ses sestře omluvila.
Neboj, ale věděli jste, že zkouším.
- Příště nejdřív zaklepej. - Nelíbí se mi, že o tobě dny nic nevím.
Co chceš vědět?
Nevím, chtěla bych vědět, jak se ti vede.
- Mám strašně práce, nevidíš? - Ne, protože tu nikdy nejsi.
Tak hele: dneska zkouška, zítra zkouška, pozítří taky.
Do premiéry samý zkoušky, jasný?
Můžeš na chvíli přestat a aspoň se na mě dívat?
Irene.
Co po mně chceš?
Jak to jde v souboru?
Všechno v pořádku?
Jo, normálka. Proč?
Nevím.
Nikdy si nepovídáme.
Musí to být teď?
Nesmím se zpozdit. Nechci dostat druhé varování.
Proč?
Není na tebe moc tvrdá?
Jako vždycky.
Proč máš tolik otázek?
Do práce mi volala jedna tvá kolegyně.
Nějaká Ruth.
- Cože? - Jak s tebou Norma zachází? A nelži mi.
Mami, tý mrše nevěř ani nos mezi očima, jasný?
- Vždyť ti chce pomoct. - Pomoct, mami?
- A ty jí to věříš? - Co jiného by tak chtěla?
Chtějí mě zničit a zkoušejí to od chvíle,
co mě Norma jmenovala první sólistkou.
Ne, Irene, to nechtějí. Chtějí ti jen pomoct, zlato.
Pomoct jak, mami?
Chtějí Normu nahlásit.
- Nahlásit za co? - Za to, jak s váma zachází.
Jak zachází s tebou, Irene?
No tak.
Co po mně chcete?
Já to udělám a pak mi konečně všichni dáte pokoj.
Prostě řekni pravdu.
Jakou pravdu, mami? Co?
Protože se mi zdá, že pravdu mají všichni ostatní, jen tvá dcera ne.
- Omluv mě, musím běžet. - Vyslechni mě.
Děláš nám oběma s tátou starosti.
Víš, co dělá starosti mně?
Premiéra.
A nikdo v týhle rodině
se mě ani jednou nezeptal, jak se mám.
Nikdo!
Nemám moc času, ale řekli mi, že to nepočká.
Víš, co je tohle?
Zápisník s mírami pasu a boků mé dcery.
Denně se měří, jako by na ničem jiném nezáleželo.
Jí asi na ničem jiném nezáleží.
Takže to je pravda.
Co?
Že tě nikdy nic neuspokojí.
Tvá dcera od začátku věděla, jaké mám požadavky.
Vědí o nich všichni členové.
Proto do toho všichni dávají maximum.
Vědí, že jim zde pomáháme zlepšit se.
- Bez ohledu na následky? - Jaké následky?
Umění musí být jejich posedlostí, jinak to není umění, ale zábava.
Nejsme tu od toho, abychom bavili. Na to máme opice v zoo.
A teď mě omluv.
Normo.
Přišla jsem si promluvit. Teď.
Jestli odmítneš, rozjedu proti tobě řízení.
Víš, že jsem toho schopna.
Za co mě zažaluješ, Roso? Za zápisník?
Ne…
za Maríinu smrt.
Chci zajistit, aby se to neopakovalo.
Byla bych ti vděčná, kdybys mě nechala na pokoji.
Mám známé na všech soudech v Madridu. Můžu tě přinutit vypovídat.
Nemíchej se do toho.
A soudy z toho vynech.
Jak chceš.
Ale nezapomeň, že tě soudy můžou až na osm let suspendovat.
Osm let mimo jakýkoliv soubor,
bez styku s tanečníky.
Osm let.
To je dlouhá doba, Normo.
Je to na tobě.
Velmi dobře.
Jak chceš.
Roso.
Mám dvě minuty.
Posaď se, prosím.
Budu stručná.
Jak to bylo s Maríou?
Proč to udělala?
- Vidím, že jdeš přímo k věci. - Nechci tu plýtvat časem.
María na sebe byla tvrdá.
Ale netrpěla.
Jinak to prostě neuměla.
Vedly ji k tomu instinkt a vášeň.
Tanec byl její vášní.
V životě neměla nic jiného.
Žádné přátele, partnery
a ani matku, co jí umírala na rakovinu.
To jsem nevěděla.
To nikdo.
María nechtěla, aby ji někdo litoval.
Svěřila se mi, protože chtěla svolení a příslib, že na ni počkám.
Jinak by produkci neopustila, aby jela do New Yorku pečovat o ženu,
které podle doktorů zbývalo jen pár dnů života.
Byla tam čtyři měsíce…
a už se nevrátila.
Možná se nechtěla vrátit.
Ale jistěže chtěla.
Jediné, co María chtěla, bylo zase tady tancovat.
Víc než cokoliv jiného.
Cítila jsi někdy něco podobného, Roso?
Milovat svou práci víc než cokoliv jiného?
Jít přes práh bolesti,
dokud ti nezačne téct krev a nezačnou odpadávat kusy kůže?
A i tak tu práci milovat?
Stalo se ti to někdy u soudu, Roso?
Ne.
U soudu ne…
ale s Irene ano.
Ale to ty neznáš, protože děti nemáš.
Mí tanečníci jsou mé děti.
Kvůli tomu mě, doufám, odsuzovat nebudeš.
To ne.
Ale asi bych umřela,
kdyby mi jedno z dětí skočilo ze střechy.
Takto ty své soudy vyhráváš? Manipulací?
Takto ty vedeš tento soubor?
Takto jsi vedla mou dceru a Maríu?
No samozřejmě.
Manipuluju je.
Je to má práce.
Jak by se asi jinak staly María nebo Irene hvězdami?
Z průměrných baletek hvězdami.
- Ty si myslíš, že je to jen tak? - Poženu tě k soudu.
Žeň si mě, kam chceš, ale já nikoho nezabila.
Skočila kvůli tomu, co udělala.
Co udělala?
Co María udělala?
- Normo, co udělala? - Tato profese si nebere servítky s nikým.
Vybudovat si kariéru zabere roky a všechno zapomenout jen pár vteřin.
Čtyři měsíce je strašně dlouhá doba.
Stanovila jsem datum.
Pokud by se María do té doby nevrátila, role Giselle by se ujala jiná baletka.
Tak jo.
To ji vyděsilo.
Mami?
Mami.
Mami?
Měla strach.
Bála se, že bude pro soubor nepotřebná.
Že bude mít po kariéře.
Že všechny ty roky dřiny přijdou vniveč.
Její matka prostě trpěla.
Musela ji nechat odejít.
A tak se z pocitu viny zabila.
Ne.
Protože se cítila jako zrůda.
Ne.
To ty jsi ta zrůda.
Tlačila jsi na ni.
To tys to datum stanovila.
Mnoho rodin je na tomto souboru závislých.
Mnoho. Práce souboru se nedá jen tak zastavit. Není to hra, Roso.
Jak to všechno vůbec víš?
To ti mám jen tak věřit?
Mně ne.
Věř Maríe.
Normo, doufám, že ten vzkaz uslyšíš.
Provedla jsem něco strašného.
Jen jsem tam stála a pozorovala ji. Její oči… Normo, já…
Nechala jsem ji odejít.
Miluješ Irene, protože je to tvá dcera.
Já jsem milovala Maríu jako svou vlastní.
Je to jediný způsob, jak se postarat o její památku.
Aby na ni vzpomínali pro její talent.
Vlastně na všechny moje tanečníky.
Chceš mi to taneční odříkávání dávat za vinu?
Posluž si.
Ať si říkají, že je týrám.
Budu radši, když budou mít za viníka mě než ten její čin.
Neber mi ten soubor.
Nic jiného nemám.
Tvá dcera taky nic jiného nemá.
Mám o Irene velký strach.
To je normální.
Máš za ni zodpovědnost.
A já mám zodpovědnost za ten soubor.
Musím v tom pokračovat.
Dovol jí si tu jednu noc užít.
Zítra večer je premiéra.
Dnes večer zapomeň na vše, co se doposud stalo.
Záleží jen na obecenstvu a na Giselle.
A uklidni se.
Budeš skvělá.
Vítejte. Děkuji.
Dobrý večer.
Děkuji.
Odskočím si.
- Zvládneš to sama? - Zvládnu, neboj.
Promiňte, tam nesmíte.
- Jsem členka. - Promiňte, nikdo tam nesmí.
Eriku!
Auroro.
Jak se vede?
Jde to.
- Co noha? - Můžu tam?
To není dobrý nápad.
Chtěla bych vidět Irene a popřát jí hodně štěstí, Eriku.
K ničemu to nebude, akorát ti to bude líto.
Pusť mě tam, prosím.
Je to na vás.
Ty poslední dveře.
- Tak běž. - Děkuju.
- Už jsem myslela, že nepřijdeš. - Slíbila jsem ti to, ne?
Zůstaň tu, prosím tě.
Je tu dost lidí.
Neboj. Tvrdě makala, bude skvělá.
Dámy a pánové, představení za chvíli začne.
Ty bláho,
proč takhle netančíš na zkouškách?
- Pusť me, Normo. - Pojď sem.
Prosím.
Dovolili mi tu být.
To bolí. Pusť mě, Normo!
Uklidni se.
- Co tady děláš? - Erik mě sem pustil.
- Sem můžou jen členové souboru. - Vždyť jsem členka.
Auroro, s tvou mámou jsem už mluvila a sdělila jí okolnosti tvého členství.
Jaké okolnosti?
Na to teď není čas.
Vrať na místo, máma se určitě stará, kde jsi.
Ne. Co jsi mámě řekla?
Na tom teď nezáleží, Auroro.
Běž zpátky na své místo a uklidni se.
Ty to asi nechápeš.
S Irene jsme jako jedna. Když tančí, jako bych tančila s ní.
Potřebuje mě tu.
Irene se teď potřebuje soustředit
a ty potřebuješ pomoc, jinak tady všechny ohrozíš.
- Říkám to naposled. Vrať se na místo. - Normo.
Co tu děláš? Bež se převléct, za chvíli jdeš na scénu.
Nechej ji tady, prosím.
Tak půjdeš se už převléct?
Chceš jí zničit večer?
Chceš jí těmi fantasmagoriemi zničit premiéru?
Musíme zůstat spolu.
A když se vrátím do souboru…
Ty už tančit nikdy nebudeš.
To není pravda.
Že, Irene?
Už nikdy nebudeš moct tančit,
a pokud ti to matka neřekla, tak žije ve lži.
Řekli nám to v den té bouračky!
- Normo, to už stačí, prosím. - Běž se převléct.
- Musíš se převléct na další část. - Lžeš.
Auroro.
Mrzí mě to, Irene.
- Vypadni, zrůdo! - Nesahej na mě!
Vypadni z mého divadla!
- Ven! - Pojď.
Nepřibližuj se k ní!
Nech ji být!
Normo!
Musíš okamžitě zmizet, Irene.
Všichni jsou v šatně, běž.
Auroro.
Nikdo nás nikdy nerozdělí. Nikdy.
- Neviděli jste Normu? - Už nějakou dobu ne.
Viděl jsem ji v kostymérně s tou holkou.
Promiňte.
KDYBYCH VÁM ŘEKLA, JAKÝ TO JE POCIT, NEBYL BY DŮVOD TO TANČIT. - ISADORA DUNCAN
Překlad titulků: Jan Kucherko