Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
EN BALETT I TVÅ AKTER
FÖRSTA AKTEN
ONSDAG VIKT: 46,7
ARM: 22,2 HÖFT: 87,2
MIDJA: 56,1 BRÖST: 87,3
-Vi åker nu, Irene. -Kan du skjutsa mig?
Jag kan inte, hjärtat. Jag ska köra din pappa till domstolen.
-Lycka till idag. Vi hörs senare. -Tack.
-God morgon. -God morgon.
-Tar du aldrig rast? -När jag får platsen.
-Du kommer att bli tokig, Lidi. -Tja…
Du kan inte vara den enda tokstollen i familjen, syrran.
Mamma kommer att märka det.
Jag öppnar fönstret.
Vad är klockan?
Jäklar!
-Jag städar undan. Jag behöver rast. -Tack. Jag är sen.
Ni får veta idag, eller hur?
Idag får jag veta att mitt liv inte förändras ett dugg.
Säg inte så.
De kanske ger dig chansen av misstag?
Det tror jag inte.
Du är vacker.
Sitter den för tajt?
Jag tror inte det.
Säg bara till så fixar jag den.
-Har du med dig allt? -Nu har jag det.
Och jag? Ser jag okej ut?
Jag kan gå själv, mamma.
Det är din första dag i kompaniet. Tror du att jag vill missa det?
Nej.
Nu går vi. Jag vill inte att du blir sen.
Ja?
-Hallå. Irene? -Hej.
-Det är Laura, Normas assistent. -Jaha, hej. Hur mår du?
Ja.
Tack.
Okej.
Mamma…
Okej, vi ses sen.
Jag vill veta allt.
-Hon tog inte ens sina saker. -Hon ville komma tillbaka.
Vad gjorde María ens i New York?
Det räcker.
-Vad är det? -Det räcker nu.
Vi ses.
Hej då.
Hej.
-Hej. -God morgon, Ruth.
Hej.
Hur mår du?
Bra. Jag mår bra.
Tack för ditt sms. Jag svarade aldrig.
Inga problem.
-Jag ville bara att du ska veta… -Ja, det suger. Punkt slut.
Det är allt.
Om du vill prata…
Herregud. Jag mår bra. Okej?
Så, vadå?
Vet vi något om hennes ersättare?
Det blir du, Ruth. Det är uppenbart.
Vi välkomnar nykomlingarna.
Ni vet att det är ärofyllt att få en plats i vårt kompani.
Jag hoppas att det blir en ära att ha er här.
Ursäkta mig.
Sätt dig med de andra.
Jag kommer inte att göra undantag.
Varje dag måste ni bevisa varför ni har valt det här kompaniet.
-Eller snarare av vilken anledning. -Vet någon?
Vet någon varför ni är här?
Någon av nykomlingarna?
För att dansa?
Dansa gör man på nattklubb.
Ni är här för något annat.
För att förvandla år av uppoffring till en kort stunds perfektion.
Bara ett enda ögonblick…
…som för alltid lever kvar hos den som tittar.
Inget är viktigare än det. Är det uppfattat?
Ingenting.
Som ni vet var årets huvuduppsättning Giselle.
Som en hyllning till María fortsätter vi med den.
Giselle är inte densamma som i tidigare uppsättningar.
Den här gången är det en kvinna vars död utlöser en revolution.
Ni vet säkert redan vem som har utsetts för denna revolution.
Hon har inte haft bråttom att berätta.
Jag kommer inte att säga det.
Giselle är en modig kvinna.
Hon skulle utan tvekan stå upp för det hon tror på.
Om personen som har befordrats till premiärdansare
inte är kapabel att säga det högt, ställa sig upp och leda kompaniet…
-Har du inte sagt det till någon? -Jag hann inte.
Självklart inte, du kom ju för sent.
Förlåt.
Låt det inte hända igen.
Du kan sätta dig.
Ni andra, var redo.
Vi håller audition för de andra rollerna om några dagar.
Inget är bestämt ännu.
Bevisa att ni vill ha rollen, som om det vore er sista önskan.
Carmen…
Åtta och…
Ett.
Två.
Stort.
Och femte.
Rotera huvudet och stå stadigt.
Lyft. Ett…
Åtta, två, tre och ett…
Och femte position.
Bra, då byter vi grupp.
Okej, sätt upp håret.
Hörni…
Då börjar vi.
Så där. Musik.
Ut med huvudet…
Vad heter du?
Aurora.
Aurora?
Fint. Bra jobbat.
Då tar vi nästa grupp.
Och, ett, två. Ett, två.
Ett, två, och…
Igen. Ett, två, och…
Två, ett, två och chaîné.
Och…
Bra.
Ett, och ett…
Så där, ja. Och ett, två, ett…
Sista. Två, tre…
Fortsätt. Två, och diagonal spott.
Grattis.
Tack.
-Jag ville… -Men du sa inget.
Trodde du inte att jag skulle få veta?
-Hon kanske är rädd för dig? -Rädd för vadå, tönt?
Jag vet inte. Det är du som döljer saker.
Kommer du på festen ikväll, Giselle?
Eller är du rädd att vi ska spetsa din drink?
Det är färdigt.
Du kan ha den gröna klänningen som jag sydde i somras.
Du är fin i den.
Jag vill inte gå.
Jag är jättetrött.
Vila sen. Idag är en viktig dag. Festerna är också viktiga.
Mamma, jag vet inte längre.
Aurora.
Du är ingen liten flicka. Du hör hemma här.
Du kunde ha varit solist. Tror du inte att jag vet?
Corps de ballet.
Du ska få se.
De kommer att ge dig platsen du förtjänar. De ändrar sig snart.
Det är därför du måste vara där de är. Visa upp dig.
Prata med allihop, göm dig inte, låt dem se dig.
Se så. Jag väntar uppe.
Hej.
Är du ute och röker?
Ja.
Vill du ha en?
Okej.
Du röker inte, va?
Nej.
Du kan stanna här om du vill.
Jag har ingen lust att gå in.
Kasta den om du inte gillar det.
Tack.
Sluta att tacka för allt.
Du är en del av kompaniet. Du har samma rätt som dem
att vara inne, ute, eller var än du vill vara.
Jag stannar gärna här.
Jag tar en cigg, sen går jag.
-Vem bryr sig om att bli premiärdansare? -Vi har varit här hela kvällen.
Ruth är ingen elak tjej.
Hon är bara ledsen över María.
Var de vänner?
De höll alltid ihop.
Hur var hon?
María var…
Bara María.
Hur känner du?
Jag? Om vadå?
Om att vara kompaniets premiärdansare.
Den nya Giselle.
Vad är det?
Inget. Det är bara det att ingen har frågat mig.
Jag heter Irene.
Jag heter Aurora.
Träffade du mycket folk?
Ja, allihop.
Var hela kompaniet där?
Jag tror det.
Pratade du med ersättaren?
Ersättaren?
Jag pratade nästan bara med henne.
Hurdan är hon?
Är hon bättre än María?
Jag tror det.
Är det allt du har att säga?
Jag hade jättekul, mamma.
Jag sa ju att det var en bra idé.
Jag är väldigt stolt över dig.
Vila upp dig nu.
God natt, raring.
IRENE: DET HÄR VAR MARÍA
Jag tänkte be er att vara tysta, men ni tystnade ändå.
Som ni vet har kompaniet ingen huskoreograf
eftersom vi vill ha den bästa kreatören till varje uppsättning.
Det finns inte en kotte i dansbranschen som inte känner till
Erik Christensen.
Han har koreograferat de mest banbrytande uppsättningarna de senaste åren.
Jag kan babbla på om hans planer, men det är bäst att han får berätta själv.
Erik, varsågod.
God morgon, allihop.
Först och främst vill jag be er att fokusera på
det här.
Det här ögonblicket.
Vårt nuvarande ögonblick.
Ett nuvarande ögonblick som måste vara Giselle.
Bara Giselle.
Vem kan berätta något om historien?
Inte ens Giselle själv?
Jo.
Giselle är en berättelse om en bondflicka
som får sitt hjärta krossat av en man vid namn Albrecht.
Och det driver henne till vansinne.
Och in i döden.
Okej. Men är det allt?
Ni kan säkert berätta mera.
Det finns vilier, eller hur?
Vilka är vilierna? Vad tror ni att de representerar?
Vilierna är skogens andeväsen som tar emot Giselle när hon dör.
Deras drottning heter Myrtha, och de är kvinnor som har dött ogifta.
Idag dör ingen av den anledningen, eller hur?
Våra vilier ska vara mörka, vackra, men kalla varelser.
En blandning av nymf och vampyr.
Missförstå mig inte. Irene hade rätt.
Och du har också rätt.
Men det är bara vad som finns på ytan. Giselle är mycket mer än så.
Det är en historia om svek, förlåtelse och död.
Därför vill jag be er
att tänka på vad vi älskar.
Vi älskar vår familj.
Vi älskar våra mödrar.
Våra partners.
Vi älskar att dansa.
Nu sätter vi igång.
Jag längtar efter att se vad ni kan
och varför just ni ska ha en roll i den nya Giselle.
Ska vi?
Jag vill ha henne i rollen som Myrtha.
Sluta.
Vad är det?
Irene?
Ja?
Hon har inte ens tittat på dig.
Albrecht ska vara en mäktig kraft som oavsiktligt förstör allt i sin väg.
Men den här Giselle…
…tittade inte ens på dig när du dansade.
Igen.
Börja vid entréen.
Jag vill se en dansare som gör sitt jobb.
Lyssna. En balettdansör, ingen ballerina.
Det har vi redan.
Hon ser ut att passa som skogsvilie.
Ursäkta.
Han ringde igen.
-Jaså? -Ja. Han hotade med att komma hit.
Jag visste inte vad jag skulle säga. Han var ursinnig.
Han skulle bara våga.
Svara inte när han ringer, förstått?
Okej.
Tack.
Du är en perfekt vilie.
Vad är det?
Jag tycker inte om att titta på mig själv.
Du får det att se så lätt ut.
Jag har haft ett trick i flera år.
Ett trick?
Ja, men lova att hålla det hemligt.
Jag lovar.
Är det sant?
Självklart.
Vad är det?
Reta mig inte.
Jag skulle aldrig reta dig.
Kom igen, berätta.
Jo…
När jag sluter ögonen är det som om jag slutar tänka.
Jag tar mig till en plats i fantasin som bara jag känner till.
Ibland vill jag inte komma tillbaka.
Känner du igen känslan av att vara på en plats där ingen kan skada dig?
Det existerar inte.
Varför inte?
Det är min plats och inget kan göra mig illa.
Inte dig heller, om du vill.
Varför skulle någon vilja mig illa?
För att alla vill vara Giselle.
Men bara du får vara henne.
Den här är ledig.
Mums.
Bort med tassarna. Ropa på din syster.
Irene, middagen är klar!
-Köpte du lax? -Ja, varsågod.
-Mår du bra? -Ja, jag är bara trött efter repetitionen.
-Pappa, du vet att jag inte klarar av vin. -Bara lite att skåla med.
Det är att roa dig du inte klarar av.
Okej, då.
Det är vad vinet är till för.
Vi kunde inte fira häromdagen.
Ja, en av pappas klienter insisterade på att bjuda på middag.
Han accepterade inte ett nej.
Det var en tuff rättegång, Rosa. Självklart var han lycklig.
Som du borde vara. Du vann ju, eller hur?
-Nu skålar vi. -Ja.
-För Giselle. -För Giselle.
Det är utsökt.
Jag har en fråga.
Hur länge kan du hålla på med den här Giselle -uppsättningen?
Så länge jag får för Norma.
Är inte rollfiguren en tonåring eller ett barn?
Jo, men det spelar ingen roll i balett.
Är det några vuxna rollfigurer i handlingen?
-Min mamma, men hon dansar inte. -Okej.
Njut av det du får uppleva.
Allt går så fort, man saknar det när det är över.
Pappa, jag fick precis rollen, och du pratar om att jag ska förlora den?
-Ingen har sagt det. -Självklart inte.
Men förr eller senare måste du jobba med något
som inte är över när du är i trettiofemårsåldern.
Vill du bli statstjänsteman, kan du få mina anteckningar.
Jag skojar.
Men pappa har en poäng.
Jag vet inte heller vad dansare gör när karriären är slut.
Jag vet faktiskt inte.
-Jag tänkte bli koreograf. -Intressant.
Det är häftigt.
Koreograf?
-Ja, koreograf. Vad är problemet? -Inget.
Hur många dansare är ni i kompaniet?
Jag vet inte, runt 50.
Femtio.
Hur många koreografer?
En.
Inga fler frågor, fru domare.
Kom igen, ta lite vin.
Koreograf låter toppen.
-Visst är det gott? -Wow.
Han har vingårdar, va?
Hans familj har det.
Det är verkligen gott.
-Ja, väldigt gott. -Det är bra.
-Ge mig ditt glas. -Bara lite.
Det är så gott.
Tycker du om vinet, Lidia?
Ja, det är jättegott.
Han är din pappa.
Klandra honom inte för att han vill ditt bästa.
Han är bara orolig. Det är normalt.
Tänk om han har rätt?
Om vadå?
Att det är för kortlivat.
Tar det slut, så gör det.
Du hittar något annat.
Får jag vara ärlig mot dig?
Vet du en sak som jag inte gillar med pjäsen?
Vad?
Att Giselle är en kvinna som blir galen på grund av en man.
Jag vet inte…
Jag vet att de klassiska baletterna är sådana, men…
…det slutar alltid med att vi verkar dumma.
Nå väl.
Jag går och lägger mig.
Var inte för hård mot din pappa.
Han kan vara taktlös, men han älskar dig väldigt mycket.
Det gör jag också.
Grattis.
-De är så fina. -Tack.
De är från mitt första framträdande.
-Jag sydde faktiskt klänningen. -Är det sant?
Jag sydde allihop. Mamma var sömmerska. Hon lärde mig.
Det här huset är hennes.
-Jaså? -Jag ärvde det.
Vi behöll allt, till och med skobanden.
Det här är väldigt fint.
Härliga tider.
Jag såg fram emot att träffa dig. Aurora pratar mycket om dig.
Hela tiden.
Mallorca.
Vi satte upp Eldfågeln.
Det var en liten och enkel uppsättning, inte som den ni gör.
Skolan kunde inte göra så mycket mer.
Men ni verkade lyckliga.
-Vi hatade varandra. -Är det sant?
Ser du tjejen till höger?
De la glas i hennes skor när hon blev uttagen till att spela Anna Karenina.
Det här är Laura.
De förstörde hennes dräkt innan hon skulle upp på scen.
Jag såg till och med möss i skåpen. Döda möss.
Var det därför du slutade?
Jag föll illa.
Jag litade för mycket på fel person.
Var det med flit?
Det var härliga tider.
Nu äter vi.
Irene, du hastar igenom förberedelserna.
Du måste sakta ner.
-Jag försöker. -Sluta försök, gör det bara.
Jag ändrar inte koreografin för din skull. Jag vet att du klarar det.
Okej.
Från början.
Sluta.
Irene, det är fortfarande inte rätt.
Är dina förberedelser fel, kan Israel inte hjälpa dig.
Okej.
Behöver jag hitta en annan Giselle?
Nej, det är inte det. Vi behöver bara öva mer.
Nej, vi har inte tid.
Vi löser det nu annars hittar jag någon annan för rollen.
Vi tar om det.
Så där, ja. Den här gången var perfekt.
Ni synkade med musiken och ni var i karaktär.
Där ser ni. Ni klarar det.
Ja, du fixar det.
Du måste betrakta koreografin som en fråga om liv eller död.
Okej?
Annars är du tillbaka i corps de ballet.
Uppfattat?
Vi gör om det en sista gång.
Jag fattar inte.
Det var inget särskilt. Du fick bara till det.
Nej, det hände när jag såg dig. Jag var inte rädd längre.
Rädd för vadå?
Att göra dem besvikna.
Att inte leverera.
Du ser.
Inget kan göra oss illa där. Nu tillhör den oss båda.
Tror du?
Jag är säker på det.
Jag är också säker på det.
-Hundra procent säker. -På vadå?
Att ni kommer att älska det här.
-Vad är det? -En otrolig uppsättning.
Ni måste se den ikväll.
Ni kommer att häpna.
-Hur kan du vara säker på det? -För att alla älskar den.
Vi är inte som alla andra.
Okej, "speciella tjejer, som inte är som alla andra", ni har förtjänat rabatt.
-Schysst. -Ni tillhör kompaniet, eller hur?
-Ja. -Då så, då har vi ett bra skäl.
Tack, men vi är upptagna med att repetera.
Repeterar ni på kvällarna?
-Nej, men… -Hur stor rabatt får vi?
Schysst. Lite initiativ.
En klassisk två för en.
Vad heter du?
-Aurora. -Aurora?
Som Törnrosa.
-Jag heter Irene. -Hej, Irene. Jag heter Jon.
Jag skriver upp Törnrosa på listan, så behöver ni bara betala för en.
Det här kompaniet är galet. Det är långt ifrån klassiskt.
-Ni har aldrig sett något liknande. -Hur vet du vad vi har sett?
Det här har ni garanterat inte sett.
Tja, då så…
Klockan 20:00?
Okej. Visst.
Kom inte för sent.
Klockan 20:00.
Hej då, Jon.
Hej då.
-Hej. -Hej.
Se här. Det är otroligt. Ikväll på Garaje Lumière…
-Hej. -Hej.
-Era namn? -Hon står på listan. Jag betalar.
Aurora Ruiz.
Ledsen, men du står inte på listan.
Prova med Törnrosa?
Där har vi dig. Välkomna.
Tack.
-Så han ville inte träffa dig? -Nej, men jag bryr mig inte.
Han stack när mamma berättade att hon var gravid.
Jag känner inte heller min pappa.
Inte?
Min mamma vill aldrig prata om det.
Tur för dig att jag har en metod för att komma över det.
Jaha, okej…
-Vill du veta vad den kallas? -Visst.
Håll den.
Vad ska du göra?
Den kallas…
…"åt helvete med dem"-metoden.
-Jag gillar den. -Gör du?
-Ja. -Den är användbar.
Om din pappa aldrig kommer på dina födelsedagskalas…
-Åt helvete med honom? -Åt helvete med honom.
Om min pappa aldrig hjälper mig…
-Åt helvete med honom! -Åt helvete med honom!
-Nu är det din tur. -Okej.
Här.
Min pappa har aldrig sett mig dansa.
-Åt helvete med honom! -Åt helvete med honom!
-Ja, för fan! Gillar du det? -Jag älskar det.
Hörde ni det?
Hallå!
Hon älskar det!
Fokus på kanon-sekvensen.
Bättre.
Betoning på huvudet.
Upp.
Sträck mer i händerna, vilier.
Upp på tå.
Betona accenterna.
Och gadden.
Kraftfullt. Ut.
Och upp.
Bourrée på stället.
Hasta inte.
Ursäkta.
Gick det bra?
Du måste vara försiktig, Ruth.
Myrtha går bara omkring bland vilierna när de dansar.
-Okej. -Det är viktigt att du inte är i vägen.
-Ursäkta, men hon var också i vägen. -Ruth.
Du måste fokusera på vad vi gör annars blir vi inte klara till premiären.
-Jag är fokuserad. -Nej, det är du inte.
Du är väldigt arg. Det gör att du tappar fokus.
Ta all den där diviga ilskan och använd den i din karaktär.
Myrtha behöver den mer än du.
Klarar du det eller inte?
Kom igen, tjejer.
Vi tar det från början.
-För guds skull, jag måste träffa Norma. -Du får inte gå in.
Jag går in.
Jag går in!
Nej, Óscar, vad gör du här? Du får inte vara här.
Det får jag visst.
Jag har ringt i tre månader.
Tre månader för att få tillbaka min dotters saker.
Är du full? Jag tillåter inte att du ställer till en scen…
Jag tillåter inte att du stjäl hennes saker från mig.
Hon var min dotter.
Min dotter.
Inte din.
-Ska jag be polisen om hjälp? -Sir, det är bäst om ni…
-Rör mig inte! -Okej.
Jag vet inte vem fan ni är, men håll er utanför.
Ska du plåga mig precis som du plågade henne?
Vad vet du om henne?
Din jävla kärring.
Den här kvinnan kommer att förstöra era liv.
Det gäller er alla.
Tveka inte en sekund på det.
Ni kan fortsätta.
Följ med.
Okej, från början.
Ursäkta.
Ja?
Jag vill bara säga att jag beundrade María.
Tack.
Ursäkta?
Du påminner mycket om henne.
Mycket.
Vänta!
ANTECKNINGSBOK FÖR GISELLE MARÍA POZA
LISSABON
Jag fattar inte att María hade känslor för den bitchen.
Hon var inte alltid så här.
Sluta försvara henne, Irene.
Eller tror du att hon knuffade mig av misstag?
ANDRA AKTEN
Den är inte vår. Vi borde ge den till Marías pappa.
Det är Giselles anteckningsbok. Den är din. Vem är Giselle nu?
Säg inte så.
Den är inte min.
Nu är den det.
María lämnade den säkert till dig som en instruktionsbok.
SANTA MARÍA-DAMMEN
VILIERNAS SKOG
-"Viliernas skog". -"Viliernas skog".
Nu förstår jag varför María älskade den här platsen.
Det är så vackert.
-Var det här hennes mamma? -Ja.
Hon var amerikanska.
Hon återvände till USA efter att hon skiljt sig från Marías pappa.
Hon avgudade henne.
Träffade du henne?
Inte ofta.
När vi var i New York på turné, kom hon alltid på föreställningarna.
Du…
Tycker du om dina föräldrar?
Jag menar, man har ju inget val.
Jag vet, men tycker du om dem?
Jag tycker om mamma, men…
Jag har inte mycket gemensamt med min pappa.
Och du?
Gillar du din mamma?
Ibland.
Men jag vet inte om hon gillar mig.
Hon älskar dig verkligen.
Mamma älskar hur jag dansar. Och att jag är med i kompaniet.
Vet du var jag tycker?
-Åt helvete med dem. -Åt helvete med dem.
-Åt helvete med dem! -Åt helvete med dem!
Vet du vad?
Vi skulle kunna stanna här för alltid.
Det blir vår trygga plats.
Här kan vi vara vad vi vill.
Ingen kan skada oss här.
Jag tycker om att vara här.
Det här är…
…vårt.
Bara vårt.
För alltid.
Skynda på!
-Skynda dig, snälla. -Det är lugnt.
En sekund.
-Irene, skynda på, snälla. -Det är lugnt.
Herregud.
-Går det bra? -Ja.
-Säkert? -Ja. Klart.
Hur känns det?
Hur känns vadå?
Det här?
Nej, med någon.
Sex?
Ja, det.
Sex.
Jag vet inte.
För mig är det som att dansa på klubb…
Jag föredrar att göra det på scen.
Jag har aldrig…
-Dansat på klubb? -Jo, med dig.
Du kanske skulle göra det med någon annan, Törnrosa.
Fick han inte ditt nummer?
Jo.
Men han har inte ringt.
Har du ringt honom?
Är det inte lite kallt?
-När såg du honom senast? -Den kvällen.
Det är lördag idag, va?
Ja, varför?
-Är du säker på att det är så smart? -Jag är säker.
Tänk om han säger nej?
Sluta fåna dig och gå in med dig.
Aurora!
Din ryggsäck.
Du kommer inte att sova hemma i natt.
Vi ses imorgon.
Ursäkta, vi stänger.
Är Jon här?
Han kommer snart. Vänta här.
Hjälp!
Är du oskadd?
Hjälp!
Är du oskadd?
Snälla, hjälp!
ANDRA AKTEN
-Hej. Jag är Pedro Sánchez från El País. -Hej.
Redo. Kan du säga något för att testa ljudet?
Ja.
Hej. Jag heter Irene Solís och det här är Nationalbaletten.
Och jag är…
Aurora.
Hur känner du dig?
-Jag mår bra. -Jaså?
Hur har din vecka varit?
Jag har övat mycket. Så är det med dans.
Vad menar du?
Det är utmanande.
Utmanande eller för svårt?
Inget är för svårt när man lever sin dröm.
En dröm?
Hur var den?
Allt var gjort av glas.
Men jag mådde bra.
Varför?
För att ingen retades med mig.
Var du ensam?
Nej.
Jag var med Irene.
Berätta vem Irene är, till exempel.
Irene är en vanlig tjej,
med en vanlig familj, men med ett ovanligt jobb.
Det är allt.
Och Giselle?
Giselle är en kvinna som…
…drivs till vansinne och in i döden på grund av en mans svek.
Känns det som om han bedrog dig?
Ni kände ju knappt varandra.
Jag antar det.
Aurora, förstår du att sms:en du har skickat till honom sen dess
är fel, att de är…
…orättvisa?
Och att det skadar dig ytterligare.
Tja, smärta är en del av jobbet,
liksom alla andra känslor som vi måste förmedla här uppifrån.
Tänker du på någon särskild när du känner smärta i dansen?
Jag tänker…
…på hur tufft det kan vara när man saknar någon.
Lyssna.
Jag kan inte fortsätta att behandla er dotter.
Eller, jag borde inte.
Varför inte?
Jag har bara behandlat henne en månad, men hon borde träffa en psykiater.
-När träffade hon Irene sist? -Samma dag som olyckan.
Perfekt. Fortsätt så.
Ju snabbare de bryter med varandra, desto snabbare bli hon som vanligt.
Numret ni har ringt är avstängt eller inte längre i bruk.
Aurora, snälla säg till när du sätter på din telefon.
Jag saknar dig. Jag hoppas att du mår bra.
Jag vet bara vad de berättar på kompaniet.
GISELLE
Man glömmer aldrig den första gången.
Hur mår du?
Jag kunde må bättre,
men jag känner mig omtöcknad.
Eller rädd.
-Är inte det samma sak? -Nej.
Det är det inte.
Vi åker hem.
Jag bjuder på en drink.
-Jag borde inte. Jag har lektion imorgon. -Nej. Du har lektion nu.
Du var lysande idag.
Paris operahus.
Hon bugade 12 gånger.
Jag har aldrig sett något liknande.
Tack.
Får jag ställa en fråga?
Vill du det?
Varför valde du mig?
-För att du är bäst. -Det är jag inte.
-Ruth är bäst. -Ruth är perfekt som Myrtha.
Men du är en ensam krigare, som Giselle.
Som jag.
Hur mår din mamma?
Hon har inte besökt kompaniet på ett tag.
Hon mår bra. Hon har mycket på jobbet.
Mina föräldrar tar mig inte på allvar heller, Irene.
De har de aldrig gjort.
Inte ens när jag blev chef för landets ledande danskompani.
Det är därför man måste vara stark.
Norma…
Jag vet inte om jag är stark nog.
Kom.
Jag vill visa dig något.
Vad ser du?
Jag vet inte. Mig själv.
Vad mer?
Jag vet inte.
Sluta hålla inne dina känslor.
Du kan berätta vad som helst. Det här är din plats.
María fick också kämpa, men hon lyckades till slut.
Jag vet inte om jag klarar det.
Jag hade inte valt dig om jag inte trodde det.
Du är den enda som tror det.
Det viktiga är att vi tror det.
Och att du litar på mig.
Jag tar hand om dig vad som än händer.
Jag valde inte dig.
Det gjorde María.
Kvällen innan hon åkte till New York
sa hon att du skulle vara perfekt som Giselle.
Och hon hade rätt.
María var perfekt. Jag är inte det.
Om hon var perfekt, skulle hon vara i livet.
María kunde ha blivit odödlig. Hon hade allt.
Din vän Aurora också.
Men nej…
De kastade bort det båda två.
Det var inte Auroras fel.
Det är konstigt, men…
…när vi umgås, är det som om inget kan skada oss.
Sluta att ta ansvar för andra människors liv.
Du är kompaniets premiärdansare.
Det betyder att du måste vara ensam och inte förlita dig på någon.
Premiärdansare har inga vänner på scen, Irene.
Jag tycker inte om vad som hände henne,
men jag är lättad att ni tvingades gå skilda vägar.
Hon hade inte gott inflytande på dig.
Vissa saker händer av en anledning.
Ta den här.
Den är till dig.
Jag vill att du skriver ner alla Giselles tankar i den.
Hur hon är.
Det hon tycker om.
Det hon är rädd för.
Det som hjälper henne upp på morgonen och det som håller henne vaken.
Det kommer att hjälpa dig att glömma Irene och bli Giselle.
Du blir henne inte förrän du är i hennes huvud.
Det är ditt enda arbete.
-Norma… -Slut på lektionen.
Gör det ont?
Nej.
Det svider lite.
Du ser, det är för att det läker.
Läkarna har fel ibland.
Och du är väldigt ung.
Om några månader är allt som vanligt igen.
Kan jag ringa Irene då?
Självklart.
Men för tillfället skapar telefonen bara problem.
Så jag behåller den ett tag.
Terapeuten frågade vad som skulle hända om jag inte kunde dansa igen.
Den där mannen är värdelös. Vi går inte dit igen.
Han envisas med att du ska träffa en psykiater. Du bröt benet, inte huvudet.
Och om det är sant?
Tänk om han har rätt och jag aldrig kan dansa igen?
Det händer inte dig. Det händer inte min dotter.
-Mamma! -Ja?
Det gör lite ont nu.
Förlåt mig.
Jäklar, förlåt.
Vad fan? Kan du inte knacka?
-Förlåt, jag trodde att jag fick komma in. -Det får du inte, okej?
Okej, förlåt.
Jag ville bara veta hur du mår.
Toppen. Lysande.
Det gläder mig.
Det gick bra för mig.
Vad gick bra?
Tentan, Irene.
När är den?
Igår.
Midjan.
-Okej, ner med armarna. -Nå?
Du håller dig i form.
-Kan ni avsluta senare? -Självklart.
Gå, vi avslutar sen.
Ja?
Jag behöver Giselles dräkt.
-Till vilken akt? -Andra.
Okej.
Ett ögonblick bara.
-Har hon provat den ännu? -Nej.
Det är hennes tur om 20 minuter.
Ta in den en storlek.
Hon förstår fortfarande inte vad som står på spel.
Gode gud.
Var stark.
-Nej. Men det ligger en cool bar bredvid. -Jaså? Okej.
Vi ses där.
Okej, toppen. Vi ses där.
-Hej då. Tack. -Välkomna. Hej då, vi ses.
Det är en utställning på Garaje Lumière…
Vad gör du?
Jag jobbar.
-Måste du komma hit? -Jag bestämmer inte plats.
Jag kan inte. Jag är upptagen.
Det måste vara speciellt att se sig själv.
Jag såg att hennes namn saknas.
Hur mår hon?
-Vad tror du? -Jag vet inte. Berätta.
Hur mår hon?
Irene…
Jag beklagar, men det är inte mitt fel.
Jag tycker om Aurora, men det var bara en kväll.
En kväll och två kyssar.
Visst.
"Åt helvete med henne", eller hur?
Irene, jag är ingen elak kille,
men att sms:a mig så där om nåt som bara hände i hennes huvud, är inte rättvist.
Vadå för sms?
Ni är vänner, du borde veta.
Sa hon inget om det?
-När pratade ni senast? -Varför bryr du dig?
Jag bryr mig inte, men hon gör nog det.
Jag måste gå. Området är gigantiskt.
Och…
…lycka till.
Ja?
Pilar, det är Irene.
Ett ögonblick. Jag kommer ner.
Hej, Pilar.
Aurora vilar.
Får jag träffa henne?
Nej.
Det är ingen bra idé.
Varför inte?
Du vet vad som hände sist ni var ihop.
Jag vill be om förlåtelse.
Snälla.
Ja.
-Irene? -Aurora, gå in igen!
Du kom.
Aurora.
Mamma, släpp in henne.
Nej.
Snälla.
Du vill väl ha mig tillbaka i kompaniet? Irene kan hjälpa mig.
Det är därför hon är här.
Eller hur?
Ja.
Mamma, snälla.
Mamma.
Det gör inte lika ont längre. Det är faktiskt mycket bättre.
Vad är det här?
Det är bara en skena.
Det är obekvämt att gå med den,
men mamma säger att jag snart kan dansa om jag har den.
Jag har saknat dig.
Jag har saknat dig också.
-Varför kom du först nu? -Jag hade inte tillfälle.
Norma tillåter inga distraktioner.
Mig inräknat, eller hur?
Det var inte ditt fel.
Jag lämnade dig ensam. Se vad som hände.
Därför får vi aldrig skiljas åt igen.
Norma gav mig en exakt likadan.
Den här skrivboken är helt unik.
Vad vill Giselle?
Giselle vill bara dansa.
Men…
Försiktigt.
Okej.
-Redo? -Redo.
Jag behöver dig där på premiären.
Jag klarar det inte utan dig.
Alla vill att jag misslyckas.
Klart att jag kommer.
Svär på det.
Jag svär.
Jag saknar vår plats.
Jag också.
Men se upp.
De är ute efter dig.
-Mamman är domare och pappan advokat. -Jag tror inte…
Jag antar att de vet. Hon måste ha berättat.
Hej.
Hon är en skitstövel.
-Hon kom på oss. -Åt helvete med henne.
Såg du hennes min?
Nej, sluta.
Jag gillar det inte. Igen.
Börja om från fallet.
Sluta.
Jag behöver se dig hoppa. Jag behöver se dig flyga.
Jag behöver känna att du ska lyfta och försvinna.
Ja, man dansar med själen. Man följer inte bara steg.
Igen.
Sluta. Nej, det fungerar inte.
Det räcker.
-Det fungerar inte. -Vi kan väl ta fem minuters rast?
Nej, jag ska träffa presschefen om tio minuter
och jag har ingen lust att skjuta upp premiären.
Det här hänger på dig.
Dina danskamrater förlitar sig på dig.
Hela kompaniet gör det.
Igen.
Inga konstiga miner.
Kan vi ta det från arabesquen, tack?
Helvete!
-Gick det bra? -Ja, jag tror det.
Kan du röra dig?
Ställ dig upp.
Hur är det med foten?
-Okej. -Ja?
Irene.
Förlåt, jag slant.
-Rör mig inte för fan! -Det var en olyckshändelse.
-Var det? -Förlåt. Ja, det var en olycka.
-Det är det här du vill, va? -Vadå?
Säg det. Var det inte det här ni pratade om i omklädningsrummet?
-Du vet inte vad du pratar om. -Ruth.
En sekund.
Irene, snälla.
Sånt här händer.
Lyckligtvis gick det bra och vi kan fortsätta.
Fortsätta?
-Vill du fortsätta efter det här? -Jag är ledsen, men vi måste.
Du vet att vi har ont om tid.
Genrepet är på tisdag.
-Ser ni inte? -Ser vadå?
Irene, det finns inget att se.
-Jag sa att det var en jävla olycka. -Det var ingen jävla olycka!
Du har tappat det. Säg aldrig så igen, din galna subba.
-Vad sa du, ditt jävla as? -Irene.
-Norma, säg att du såg det. -Irene, det räcker.
Hon är ute efter mig. Det vet ni allihop.
Herregud, du är lika galen som din vän.
Irene.
För helvete!
Gå av scenen.
-Men Norma, berätta varför. -Det räcker.
Norma, berätta varför du valde mig! Jag vill att de ska veta!
Ett ord till och du får lämna kompaniet.
Det är slutrepeterat för dig.
Gå.
Du hade rätt.
Vi pratade om dig förut. Men det är inte som du tror.
Jag ber Norma ta bort Israel från första rollbesättningen.
Israel gjorde inget.
Han skulle inte låta dig ramla. Han är ett proffs.
Du var där. Du såg det.
Jag såg en dansare som inte litar på sin partner.
Ska jag lita på dig som lägger glas på golvet i min dusch?
Det var inte jag.
Jag sa till personen som gjorde det att det var dumt.
-Jag tror dig inte. -Du tror inte på någon.
Inte ens på dig själv.
Du har aldrig accepterat att Norma valde mig.
Det är det nog du som inte har gjort. Med den attityden slutar du som María.
Vadå, död?
Förlåt.
Vill du veta vad vi diskuterade?
Vi gillar inte hur hårt Norma pressar dig. Du borde göra något.
Du är arg för att hon inte valde dig som Giselle.
Är det din revansch?
Att göra dig av med alla ledare som inte väljer dig?
Jag tycker inte om dig.
Och du gillar inte mig.
Vi kanske aldrig komma att dra jämt, men jag gillar inte att se dig lida.
Vem säger att jag lider?
-Varför skulle jag det? -Av samma anledning som María.
Normas metod är inte hälsosam.
Det enda hon bryr sig om är den jäkla scenen.
Men när vi går av scenen måste vi återgå till världen.
Har hon inte sagt att du klarar dig bättre ensam?
María trodde henne och isolerade sig. Låt inte Norma göra samma sak med dig.
Varför berättar du det här?
För att jag aldrig sa något till María.
Hade jag det, hade hon kanske fortfarande varit hos mig.
Hon kommer inte.
Det gör hon säkert.
Ha lite tålamod.
Vi har väntat en halvtimme. Hon kommer inte.
Det är inte likt din syster, något är fel.
Det som är fel är att hon är ointresserad av familjen.
Har du ringt?
Hon svarar inte. Den är avstängd.
Ska vi beställa? Jag har inte hela dan på mig.
Vi ger henne en stund till.
Fem minuter?
Okej.
Rosa, vi har väntat tillräckligt.
Vi firar att Lidia har fått jobbet, med eller utan Irene.
Hon skulle ändå inte ha ätit. Hon skulle kräkas efteråt som vanligt.
Vad är det för dumheter, Lidia?
Ja, det var dumt. Förlåt, mamma.
Glöm det.
Kan vi beställa? Jag vet vad jag vill ha.
Du kom till rätt ställe.
Alla förstår inte den här karriären.
Alla timmar man lägger ner, hur tufft det är på scenen…
Vad är det?
Inget.
Jag saknar det bara.
Klart.
Tack så mycket.
-Känns det bättre? -Ja.
Du kan flytta in hos oss.
Då kan vi sova tillsammans varje natt.
Vad skulle din mamma säga?
Hon skulle säga ja.
Det skulle vara som om inget hade hänt.
Vad fan, mamma.
Var var du igår?
Jag hoppas att du bad din syster om ursäkt.
Jag ska, men ni vet att jag repade.
Jag gillar inte att du rusar in.
Jag gillar inte att du inte hör av dig på flera dagar.
Vad vill du veta?
Jag vill veta hur du mår.
-Jag är upptagen. Ser du inte det? -Nej, du är ju aldrig hemma.
Det är lätt. Jag har repetition idag, imorgon, dagen därpå
och varje dag fram till premiären. Nöjd?
Kan du sluta upp och titta på mig en sekund, snälla?
Irene.
Vad vill du?
Hur är det i kompaniet?
Är allt okej?
Ja. Allt är okej. Hur så?
Jag vet inte.
Vi pratar aldrig längre.
Måste vi prata nu?
Jag får inte bli sen. Jag vill inte bli varnad av Norma igen.
Varför?
Är hon hård mot dig?
Som alltid.
Varför så många frågor?
Jag fick ett samtal till jobbet från en dansare i ditt kompani.
Hon heter Ruth.
Va?
Hur behandlar Norma dig? Ljug inte för mig.
Mamma, tro inte på vad den där subban säger, okej?
-Flickan vill bara hjälpa dig. -Hjälpa mig, mamma?
-Tror du verkligen det? -Vad skulle hon annars vilja?
Jävlas med mig, vilket de har gjort
sen Norma utsåg mig till premiärdansare. Så är det.
Nej, så är det inte.
De vill bara hjälpa dig.
Hur hjälper de mig?
De vill anmäla Norma.
-Anmäla henne för vad? -För hur hon behandlar dig.
Irene, hur behandlar Norma dig?
Snälla.
Vad vill du ha av mig?
Berätta så att ni alla kan lämna mig ifred sen.
Säg bara sanningen.
Och vad är sanningen, mamma?
Alla verkar veta sanningen förutom din dotter.
-Ursäkta, men jag måste gå. -Lyssna på mig, snälla.
Din pappa är väldigt orolig. Jag är orolig.
Vet du vad jag är orolig för?
Premiären.
Och ingen i den här familjen
har frågat hur jag känner inför den.
Ingen!
Jag har inte mycket tid, men de sa att det var akut.
Vet ni vad det här är?
En skrivbok med min dotters midje- och höftmått.
Hon mäter sig dagligen,
som om hennes liv hängde på det.
Hennes liv hänger på det.
Så det är sant det de säger?
Gällande vadå?
Att ni aldrig är nöjd.
Er dotter visste hur jag är från allra första dagen.
Hela kompaniet vet.
Därför ger de allt för att platsa.
De vet att vi gör dem bättre.
-Oavsett konsekvenserna? -Vilka konsekvenser?
Konst måste vara en besatthet
annars är det inte konst utan underhållning.
Vi är inte här för att underhålla. Det sköter aporna på zoo.
Och nu, om ni ursäktar mig…
Norma.
Jag är här för att prata. Nu.
Om ni vägrar, väcker jag åtal.
Ni vet att jag är kapabel till det.
Väcka åtal för vadå, Rosa? För en skrivbok?
Nej.
För Marías död.
För att förhindra att det händer igen.
Jag skulle uppskatta om ni går nu.
Jag känner folk i varje domstol i Madrid. Jag kan tvinga er att vittna.
Det här angår inte er, och definitivt ingen domstol.
Som ni vill.
Får jag påminna om att domstolen kan besluta om upp till åtta års avstängning.
Åtta år utan något danskompani,
eller några dansare.
Åtta år.
Det är lång tid, Norma.
Det är upp till er.
Okej.
Som ni vill.
Rosa.
Jag har två minuter.
Sätt er, är ni snäll.
Jag fattar mig kort.
Vad hände med María Poza?
Varför gjorde hon det?
Du ödslar ingen tid, du.
Nej, jag har ont om tid.
María pressade sig själv.
Men hon led inte av det.
Hon visste inget annat.
Hon drevs av instinkt och passion.
Dansen var hennes passion.
Det fanns inte plats för något annat i hennes liv.
Inte för vänner eller kärlekspartners,
eller för mamman som var döende i cancer.
Det visste jag inte.
Ingen visste.
Det sista María ville var att folk skulle tycka synd om henne.
Hon berättade för att hon behövde tillåtelse
och mitt ord på att vi skulle vänta på henne.
Annars hade hon aldrig åkt till New York för att ta hand om kvinnan
som enligt läkarna bara hade några dagar kvar att leva.
Hon var där i fyra månader.
Och återvände aldrig.
Hon kanske inte ville.
Det är klart att hon ville.
Det enda María ville var att komma tillbaka och dansa.
Mer än något annat.
Har ni nånsin haft den känslan, Rosa?
Har ni älskat ert jobb mer än något annat?
Tills det gör ont.
Tills fötterna blöder.
Tills huden faller av. Men kärleken består oavsett.
Har ni nånsin känt så där för era rättegångar?
Nej.
Inte för en rättegång.
För Irene.
Ni förstår inte det för ni har inga barn.
Mina dansare är mina barn.
Jag hoppas inte att ni dömer mig för det också.
Det gör jag inte.
Men jag skulle dö om ett av mina barn hoppade från ett tak.
Är det så här ni vinner era fall? Genom manipulation?
Är det så här ni driver kompaniet?
Är det så här ni leder min dotter och María?
Ja, givetvis är det så.
Jag manipulerar dem. Det är mitt jobb.
Hur tror ni att man förvandlar María eller Irene till stjärnor?
Vanliga dansare blir oförglömliga stjärnor.
-Hur tror ni att det går till? -Jag tänker åtala dig.
Gör vad ni vill, men jag har inte dödat nån.
Hon hoppade på grund av det hon gjorde.
Vad gjorde hon?
Vad gjorde María?
Norma, vad gjorde María?
Det här yrket är inte snäll mot någon.
Det tar år att bygga upp en karriär och en sekund att glömmas bort.
Fyra månader är lång tid.
Jag bestämde ett datum.
Var María inte tillbaka, skulle nån annan få rollen som Giselle.
Okej.
Det skrämde henne.
Mamma.
Mamma?
Mamma.
Hon var rädd.
Rädd att kompaniet skulle fortsätta utan henne.
Att hon skulle förstöra sin karriär.
Att alla år av hårt arbete skulle ha varit förgäves.
Hennes mamma bara led.
Hon lät henne bara dö.
Hon tog alltså livet av sig för att hon kände skuld?
Nej.
För att hon kände sig som ett monster.
Nej.
Ni är monstret.
Ni pressade henne.
Ni gav henne en deadline.
Många familjer är beroende av det här kompaniet.
Många.
Ni kan inte stoppa ett sådant här kompani. Det här är ingen lek.
Hur vet ni allt det där? Ska jag bara lita på era ord?
Det är inte mina ord.
Det är Marías.
Norma, jag hoppas att du får det här meddelandet.
Jag har gjort något hemskt.
Jag stod där och tittade på henne.
Hennes ögon, Norma. Jag…
Jag lät henne dö…
Ni älskar Irene för att hon är er dotter.
Jag älskade María som om hon var min egen.
Det var mitt enda sätt att ta hand om henne.
Jag vill att hon ska bli ihågkommen för sin talang,
precis som alla mina dansare.
Vill ni beskylla mig för uppoffringarna som krävs för att bli dansare?
Då får det vara så.
Låt dem säga att jag är en tyrann.
De får hellre tro att María hoppade på grund av mig,
än på grund av vad hon gjorde.
Ta inte kompaniet ifrån mig.
Det är allt jag har.
Det är allt er dotter har.
Jag är väldigt orolig för Irene.
Det tror jag säkert.
Det är ert jobb att ta hand om henne.
Mitt jobb är att ta hand om kompaniet.
Och jag måste fortsätta med det.
Tillåt er dotter att få en kväll.
Det är premiär imorgon.
Glöm allt vad som har hänt ikväll.
Allt som spelar roll nu är publiken och Giselle.
Slappna av.
Du kommer att vara lysande.
Välkommen. Tack.
Hej.
Tack.
Jag ska på toaletten.
-Behöver du hjälp? -Det går bra, oroa dig inte.
Ursäkta, du får inte gå in.
-Jag är med i kompaniet. -Tyvärr, ingen får komma in.
Erik!
Aurora.
Hur mår du?
Jag mår bra.
-Hur är det med benet? -Får jag komma in?
Det är nog ingen bra idé.
Jag skulle vilja träffa Irene och önska henne lycka till.
Det är nog inte bra för dig att vara därinne.
Snälla, släpp in mig.
Det är upp till er.
Hon är längst in.
-Sätt fart. -Tack.
-Jag trodde inte att du skulle komma. -Jag svor på att vara här med dig.
Stanna här, snälla.
Det är mycket folk.
Lugn. Hon har jobbat hårt. Hon kommer att vara lysande.
Mina damer och herrar, föreställningen börjar strax.
Hallå. Varför dansar du inte så där under repetitionerna?
-Norma, släpp mig. -Kom här.
Norma, snälla.
Jag får lov att vara här.
Du gör mig illa. Norma, släpp!
Lugna dig!
-Vad gör du här? -Erik släppte in mig.
-Det är bara för kompaniets personal. -Jag är med i kompaniet.
Jag har redan berättat för din mamma om din nya situation.
-Vadå för situation? -Vi får diskutera det senare.
Gå tillbaka och sätt dig. Hon väntar säkert på dig.
-Nej. Vad sa du till min mamma? -Det spelar ingen roll nu, Aurora.
Du måste gå och sätta dig och lugna ner dig.
Du förstår inte, va?
Irene och jag hör ihop.
När hon dansar är det som om jag dansar. Hon behöver mig vid sin sida.
Irene behöver bara koncentrera sig.
Och du behöver hjälp, annars skadar du oss alla.
-För sista gången, gå och sätt dig. -Norma.
Vad gör du? Du måste byta om till nästa scen.
Låt henne stanna, snälla.
När du går och byter om.
Vill du förstöra din väns kväll?
Vill du förstöra premiären med dina fantasier?
Vi måste vara tillsammans.
När jag dansar med kompaniet igen…
Du kommer aldrig att dansa igen.
Det är inte sant.
Eller hur, Irene?
Du kommer aldrig att dansa igen.
Har din mamma inte sagt något, lever hon i förnekelse.
Vi fick veta samma dag som olyckan.
-Norma, sluta. Snälla. -Gå och byt om.
-Du måste byta om till nästa scen. -Du ljuger!
Aurora.
Förlåt, Irene.
-Ut härifrån, ditt monster! -Släpp!
Försvinn från min teater!
-Ut! -Vi går!
Håll dig borta från henne!
Låt henne vara!
Norma.
Norma!
Irene, du måste gå nu.
Alla är i omklädningsrummet. Spring.
Aurora.
Ingen kommer att kunna skilja oss åt. Aldrig.
Har du sett Norma?
Nej, inte på ett tag nu.
Hon var i kostymrummet.
Hon var med den där tjejen.
Ursäkta mig.
OM JAG KUNDE BERÄTTA VAD JAG MENAR,
HADE DET INTE VARIT NÖDVÄNDIGT ATT DANSA DET. (ISADORA DUNCAN)
Undertexter: Jenny Johansson