Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ЖІЗЕЛЬ
БАЛЕТ У ДВОХ АКТАХ
АКТ ПЕРШИЙ
СЕРЕДА ВАГА 46,7
РУКА 22,2 СТЕГНА 87,2
ТАЛІЯ 56,1 ГРУДИ 87,3
-Ірене, ми виходимо. -Підвезеш мене?
Не можу, люба. Я везу твого тата в суд.
-Щасти сьогодні. Поговоримо пізніше. -Дякую.
Доброго ранку.
-Ти колись зробиш перерву? -Коли отримаю місце.
-Ти так збожеволієш, Ліді. -Ну…
Ти не можеш бути єдиною божевільною в родині.
Знаєш, мама тебе спіймає?
Я відчиню вікно.
Котра година?
Трясця!
Я приберу. Мені потрібна перерва.
Дякую, я запізнююся.
Ти сьогодні дізнаєшся, так?
Дізнаюся, що моє життя геть не зміниться.
Не кажи так.
Щось може статися, і ти отримаєш шанс.
Я так не думаю.
Маєш прекрасний вигляд.
Тісно?
Здається, ні.
Лише скажи, і я підшию.
Ти все взяла?
Тепер так.
А я?
Який я маю вигляд?
Я можу сама поїхати.
Це твій перший день у компанії. Ти справді думаєш, що я це пропущу?
Ні.
Ходімо. Я не хочу, щоб ти запізнилася.
Так?
-Привіт. Ірене? -Алло.
-Це Лаура, помічниця Норми. -О, привіт. Як справи?
Так.
Дякую.
Гаразд.
Мамо…
Гаразд, побачимося.
Хочу знати всі подробиці.
-Вона навіть не забрала свої речі. -Вона хотіла повернутися.
Тоді що Марія робила в Нью-Йорку?
Годі.
-Що таке? -Годі вже.
Побачимося.
Бувай.
Привіт.
-Привіт. -Доброго ранку, Рут.
Привіт.
Як справи?
Добре. Усе добре.
О, дякую за повідомлення. Я так і не відповіла.
Нема за що.
-Я просто хотіла, щоб ти знала… -Так, це відстій, крапка.
Ось і все.
Гей, якщо хочеш поговорити…
Боже. Усе добре, справді. Гаразд?
То що?
Є новини, хто її замінить?
Це будеш ти, Рут. Це ж очевидно.
Ми вітаємо новачків.
Вам відомо, яка це честь приєднатися до нашої компанії.
Я подіваюся, ви зробите честь і нам.
Перепрошую.
Сідай до інших.
Я не робитиму жодних винятків.
Щодня вам треба буде доводити, чому ви вибрали бути з нами.
Радше навіщо.
Хтось знає?
Хтось знає, чому прийшов сюди?
Хтось із новачків?
Танцювати?
Танцюють у нічних клубах.
Ви тут для іншого.
Щоб перетворити роки пожертви в мить досконалості.
Лише мить,
яка житиме вічно в пам'яті глядачів.
Немає нічого важливішого, ніж це, зрозуміло?
Нічого.
Відомо, що головною постановкою цього року була «Жізель».
Так буде й далі в пам'ять про Марію.
Це буде не Жізель, знана з інших постановок.
Цього разу це буде жінка, чия смерть запалить революцію.
Гадаю, ви вже знаєте, хто був обраний для цієї революції.
-Це Рут, так? Звісно. -Має бути вона.
Бачу, вона не спішила всім розповісти.
Не мені про це розповідати.
Жізель - хоробра жінка.
Їй стане божевілля, що відстояти те, у що вона вірить.
Якщо особа, яку підвищили до прими-балерини,
не може сказати це вголос, встати й повести цю трупу…
-Ти нікому не сказала? -У мене не було часу.
Звісно, не було, ти запізнилася.
Пробачте.
Щоб такого більше не було.
Можеш сідати.
Решта, приготуйтеся.
Відбір інших персонажів через кілька днів.
Поки нічого не вирішено.
Доведіть, що ви хочете цього, наче це ваше останнє бажання.
Кармен…
Вісім і…
Один.
Два.
Ґранд.
І п'ята.
Тепер зробіть круг головою й міцно станьте на ноги.
Угору. Один…
Вісім, два, три і один…
І п'ята позиція.
Гаразд, інша група.
Добре, збери волосся вгорі.
Друзі…
Почнімо.
Нумо. Музика.
Голову вперед…
Як тебе звати?
Аврора.
Аврора?
Добре, молодець.
Нумо, інша група.
І один, два. Один, два.
Один, два і…
Ще раз. Один, два і…
Два, один, два, і шене.
І…
Добре.
Один, і один…
Ось так. І один, два, один…
Остання. Два, три…
Не зупиняйся. Два, і спот а ля діагональ.
Вітаю.
Дякую.
-Я хотіла… -Але не сказала.
Думала, я не дізнаюся?
-Мабуть, боїться. -Чого, придурку?
Не знаю, це ти все приховуєш.
О, Жізель, прийдеш на вечірку сьогодні?
Чи боїшся, що ми щось підсиплемо в пійло?
Ось і все.
Можеш одягти зелену сукню, що я пошила влітку.
Ти в ній неймовірна.
Я не хочу йти.
Я дуже стомилася.
Відпочинеш потім. Сьогодні важливий день, як і ця вечірка.
Мамо, я нікого не знаю.
Авроро.
Ти вже немаленька. Це твоя компанія.
Ти могла бути примою. Думаєш, я не знаю?
Кордебалет.
От побачиш.
Вони дадуть тобі місце, не яке ти заслуговуєш. Зовсім скоро.
Тому ти маєш ходити туди, куди ходять вони, показати себе.
Говори з ними, не ховайся, хай вони тебе побачать.
Гайда, я тебе зачекаю.
Привіт.
Вийшла покурити?
Так.
Хочеш одну?
Давай.
Ти не куриш, так?
Так.
Може постояти тут, якщо хочеш.
Не хочеться заходити.
Викинь, якщо не хочеш.
Дякую.
Припини за все дякувати.
Ти в компанії, маєш ті ж права, що й вони:
зайти всередину, вийти, що захочеш.
Мені й тут добре.
Я покурю й підемо.
-Кому не байдуже, хто прима? -Ми були тут усю ніч.
Рут не погана.
Їй просто болить через Марію.
Вони були подругами?
Вони були нерозлучні.
Якою вона була?
Марія була…
Просто Марія.
Як ти почуваєшся?
Я? Ти про що?
Я про те, що ти тепер прима.
Нова Жізель.
У чому річ?
Просто ніхто мене навіть не спитав.
Я Ірене.
Я Аврора.
З багатьма познайомилася?
Так, з усіма.
Там була вся трупа?
Гадаю, так.
Ти говорила із заміною?
Заміною?
Зовсім трішки.
Яка вона?
Краща за Марію?
Гадаю, що так.
Більше нічого не розкажеш?
Я чудово розважилася, мамо.
Казала тобі, це хороша ідея.
Я дуже пишаюся тобою.
Відпочивай.
На добраніч, сонечко.
ІРЕНЕ ОСЬ ЯКА БУЛА МАРІЯ
Хотіла попросити тиші, але ви затихли.
Отже, як ви знаєте,
у компанії немає постійного хореографа,
бо ми хочемо найкращого митця для кожної постановки.
У танцювальному бізнесі немає жодної душі, яка б не знала імені та доробку
Еріка Крістенсена.
Він поставив найсучасніші балети останніх років.
Я в захваті від його планів щодо нас, але краще хай він сам розповість.
Еріку, вони ваші.
Доброго ранку.
По-перше,
я хочу попросити вас зосередитися
на цьому.
На цій миті.
У якій ми тепер.
Теперішній миті, в якій має бути «Жізель».
Лише «Жізель».
Хто може щось сказати про цю історію?
Навіть Жізель не може?
Так.
«Жізель» - це історія про селянку,
чиє серце розбиває чоловік, на ім'я Альбрехт,
і вона втрачає розум.
І помирає.
Гаразд. Та хіба це все?
Я впевнений, вам є що сказати.
Також є віли. Так?
Хто такі віли? Що вони представляють?
Віли - це духи лісу, які вітають Жізель, коли вона помирає.
Їхню королеву звати Мірта. І це жінки, які померли неодруженими.
Тож сьогодні…
Ніхто від цього не помирає, правда?
Наші віли будуть темними, прекрасними, але холодними істотами.
Чимось середнім між німфою та вампіром.
Зрозумійте, те, що сказала Ірене, правильно
І ти теж маєш рацію.
Але це лише на поверхні. «Жізель» - щось набагато більше.
Це історія про зраду, прощення, смерть.
Тому я хочу попросити вас
подумати про те, що ми любимо.
Ми любимо нашу сім'ю.
Любимо наших матерів.
Наших партнерів.
Ми любимо танцювати.
Тож розпочнімо.
Не дочекаюся побачити, що у вас особливого
й чому ви маєте стати частиною цієї нової «Жізелі».
Гаразд?
Мені вона подобається в ролі Мірти.
Стоп.
У чому річ?
Ірене?
Так?
Вона жодного разу на тебе не глянула.
Альбрехт має бути могутньою силою,
яка мимохіть знищує все на своєму шляху.
А ця Жізель
жодного разу не глянула на тебе, поки ти танцював.
Ще раз.
З антре.
Я хочу бачити, що танцівник виконує свою роботу.
Балерун, а не балерина.
Вони в нас уже є.
З неї буде хороша лісова віла.
Пробачте.
Він знову дзвонив.
-Дзвонив? -Так. Погрожував, що прийде сюди.
Я не знала, що сказати. Він збожеволів.
Він не посміє.
Не відповідай більше на його дзвінки, зрозуміла?
Добре.
Дякую.
Ти ідеальна віла.
У чому річ?
Я не люблю дивитися на себе.
Здається, що це так легко.
Я давно знаю один трюк.
Трюк?
Так, але пообіцяй, що нікому не розкажеш.
Обіцяю.
Чесно?
Звісно.
Що таке?
Не смійся з мене.
Я б ніколи так не вчинила.
Ану, розказуй.
Гаразд,
коли я заплющую очі, я наче припиняю думати.
Я повертаюся до уявного місця, про яке знаю лише я.
Інколи я хочу лишитися там назавжди.
Знайоме відчуття, коли ти там, де тебе ніхто не скривдить?
Такого місця нема.
Чому?
Це моє місце, і ніхто не може мене скривдити.
І тебе, якщо хочеш.
Чому мене має хтось кривдити?
Бо всі хочуть біти Жізель.
Але це вдалося лише тобі.
Ця вільна.
Смакота.
Руки геть. Позви сестру, будь ласка.
Ірене, вечеря готова!
-Ти взяла сьомгу? -Так, ось.
-Усе добре? -Так, стомилася після репетиції.
Тату, ти знаєш, мені не можна вина.
Лише трохи для тосту.
Здається, що тобі не можна отримати задоволення.
Тоді гаразд.
Вино саме для цього.
Ми не могли відсвяткувати раніше.
Так, один із батькових клієнтів наполягав на вечері з нами.
Він би не відстав.
Це була дуже непроста справа, Розо. Він був задоволений.
Як мала б бути ти. Ти виграла, хіба не так? От і все.
Нумо вип'ємо.
Так.
За «Жізель».
Смачне.
У мене є питання.
Як довго ти будеш зайнята в цій постановці?
Скільки Норма захоче.
Хіба цей персонаж не підліток чи дитина?
Так. Але в балеті це не має значення.
У цій історії є дорослі персонажі?
-Моя мама, але вона не танцює. -Ясно.
Насолоджуйся тим, що відбувається.
Життя так швидко минає, і ти ще за цим сумуватимеш.
Я щойно отримала роль, а ти вже говориш про те, що я її втрачу?
-Ніхто такого не казав. -Звісно, ні.
Але колись тобі доведеться знайти якусь роботу,
де ти зможеш працювати після тридцяти з чимось.
Якщо держслужба, я віддам тобі мої нотатки.
Я жартую.
Але тато має рацію. Я теж не знаю, що роблять балерини на пенсії.
Я справді не знаю.
-Я думала, що стану хореографом. -Цікаво.
Це круто.
Хореографом?
-Так, хореографом. А що? -Нічого.
Скільки танцівників у твоїй компанії?
Не знаю, приблизно 50.
П'ятдесят.
А скільки хореографів?
Один.
Більше нема питань, ваша честь.
Ну ж бо, випий вина.
Хореограф - це офіґенно.
-Чудове, так? -Овва.
У нього є виноградники, так?
У його сім'ї.
Певно має бути смачне.
-Так, дуже добре. -Хороше.
-Дай мені свій бокал. -Але трішки.
Таке добре.
Тобі подобається вино, Лідіє?
Так, смачне.
Він твій батько.
Дорікатимеш йому, що він бажає тобі найкращого?
Він просто хвилюється. Це нормально.
А якщо його правда?
Ти про що?
Що це ненадовго.
Гаразд, скінчиться, так тому й бути.
Знайдеш щось інше.
Я можу бути відвертою?
Знаєш, мені одне не подобається в цій виставі.
Що?
Що Жізель із тих жінок, які божеволіють від кохання до чоловіка.
Не знаю.
Усі класичні балети такі, але…
ми завжди маємо в них дурний вигляд.
Добре.
Піду відпочивати.
Не сердься на свого батька.
Він, може, не вміє сказати, але він дуже тебе любить.
Як і я.
Вітаю.
-Вони прекрасні. -Дякую.
Це з мої перших виступів.
Насправді я пошила цю сукню.
Так?
Я їх шила.
Мати була швачкою й навчила мене.
Цей будинок її.
-Так? -Я успадкувала його.
Ми все зберігали, навіть шнурки.
Це дуже гарне.
Гарні часи.
Я мріяла з тобою познайомитися. Аврора багато про тебе говорить. Весь час.
Майорка.
Ми танцювали «Жар-птицю».
Це була дуже маленька й проста постановка, не така, як у вас.
Школа на більше не спромоглася.
Але ви всі такі щасливі.
-Ми терпіти одне одного не могли. -Справді?
Бачиш цю дівчину справа?
Їй підклали друзки скла в туфлі, коли її вибрали Анною Кареніною.
Це Лаура,
їй порвали панчохи прямо перед виходом на сцену.
Я навіть бачила мишей у шафці. Мертвих.
Це тому ви покинули?
Я сильно впала.
Надто довірилася не тій людині.
Це було навмисно?
Це були гарні часи.
Нумо їсти.
Ірене, ти надто поспішаєш під час підготовки.
Тобі треба пригальмувати.
Я намагаюся.
Не намагайся, просто роби.
Я не мінятиму хореографію через тебе. Я знаю, що ти можеш.
Добре.
Спочатку.
Стоп.
Ірене, усе ще не так.
Якщо підготовка неправильна, Ізраель не може тобі помогти.
Гаразд.
Мені знайти іншу Жізель?
Та ні. Треба більше репетирувати.
У нас немає часу.
Треба вирішувати зараз, або я знайду іншу.
Ану ще раз.
Ось так. Цього разу ідеально.
Синхронно з музикою, і ти була в образі.
Бачиш? Ти можеш.
Так, у тебе вийшло.
Для тебе хореографія - це питання життя і смерті.
Ясно?
Так або повернешся в кордебалет.
Зрозуміла?
Зробімо це ще один останній раз.
Я не розумію.
Нічого розуміти. Ти все правильно робила.
Ні, це сталося тоді, коли я побачила тебе. Я забула про страх.
Страх чого?
Розчарувати їх.
Не впоратися.
Бачиш?
Ніщо не може нам там нашкодити. Тепер це місце належить нам обом.
Думаєш?
Я впевнена.
Я також впевнений.
На сто відсотків.
Щодо чого?
Що ви це сподобається.
-Що це? -Неймовірна постановка.
Мусите побачити її ввечері.
Це винесе вам мозок.
-Чому ти так певен? -Бо вона всім подобається.
Просто ми не такі, як усі.
Гаразд, «особливі дівчата, не такі, як усі»,
ви щойно отримали знижку.
Гарно.
Ви певно танцівниці з компанії, правда?
-Так. -Тоді в нас є серйозна причина.
Дякуємо, але ми дуже зайняті на репетиціях.
Ви репетируєте вночі?
-Ні, але… -Яка знижка?
Гарно. Трохи ініціативи.
Класична, два за ціною одного.
Як тебе звати?
-Аврора. -Аврора.
Як Сплячу красуню.
Я Ірене.
Привіт, Ірене. Я Джон.
Я включу Сплячу Красуню в список, і треба буде заплатити лише за один квиток.
Це божевільна трупа.
Кажу вам, це річ не класична.
Ви такого ще не бачили.
Звідки тобі знати, що ми бачили?
Я точно знаю, що ви такого не бачили.
Тоді
о восьмій?
Тоді гаразд.
Не запізнюйтеся.
О восьмій.
Бувай, Джоне.
Па.
-Привіт. -Привіт.
Гляньте. Це неймовірно. Сьогодні в «Гараж-Люм'єр»…
НОВИЙ ГАРАЖ-ЛЮМ'ЄР
-Привіт. -Привіт.
-Ваші імена? -Вона в списку. Я плачу.
Аврора Руїз.
Пробачте, але вас немає в списку.
А Спляча Красуня?
Ця є. Вітаю.
Дякую.
-То він не захотів зустрітися? -Ні, але мені байдуже.
Він пішов, коли мама сказала йому, що вагітна.
Я теж не знаю свого батька.
Не знаєш?
Мама не хоче про це говорити.
Тобі пощастило, бо я знаю метод, як із цим упоратися.
Так, ну…
-Знаєш, як це називається? -Звісно.
Потримай.
Що ти робитимеш?
Цей метод називається…
«Ідіть ви всі».
-Мені подобається. -Справді?
-Так. -Він дуже корисний.
Наприклад, якщо твого батька не було на днях народження,
Пішов він?
Пішов він.
Якщо батько ніколи мені не допомагав…
-Пішов він! -Пішов він!
-Тепер ти спробуй. -Добре.
Потримай.
Тато не бачив, як я танцюю на сцені.
-Пішов він! -Пішов він!
-Так! Подобається?
Я в захваті.
Ви це чули?
Агов!
Вона в захваті!
Не пропускайте про канон.
Краще.
Акцент на голові.
Угору.
Більше напруги в руках, віли.
Піднялися на носочках.
Наголос на акцентах.
І жало.
Завзятіше. Назад.
І встали.
Па-де-бурре а місці.
Не поспішайте.
Вибач.
Усе добре?
Рут, ти маєш бути тут дуже обережною.
Мірта ходить лише довкола віл, коли вони танцюють.
-Добре. -Важливо, щоб ти нікому не заважала.
-Пробачте, але вона заважала мені. -Рут.
Тобі треба зосередитися на тому, що ми робимо,
інакше не дотягнемо до прем'єри.
-Я зосереджена. -Ні, це не так.
Ти дуже сердита й через це втратила фокус.
Вклади весь цей гнів зіпсутої дівчинки у свого персонажа.
Мірті дуже це потрібно.
Як гадаєш, ти це зможеш?
Ну ж бо, дівчата.
Почнімо спочатку.
-Заради бога, я маю побачити Норму. -Вам туди не можна.
Я заходжу.
Я заходжу!
Ні, Оскаре, що ти тут робиш? Ти не маєш права.
Звісно, я маю право.
Я дзвонив три місяці.
Три місяці, щоб повернули речі моєї доньки.
Ти п'яний? Я не дозволю тобі влаштувати…
Я не дозволю тобі вкрасти в мене її речі.
Вона моя донька.
Моя донька.
Не твоя.
Мені подзвонити в поліцію?
Пане, буде краще…
-Не торкайся мене! -Добре.
Я не знаю, хто ти в біса такий, але не лізь.
Будеш мене мучити, як мучила її?
Що ти про неї знаєш?
Ти клята сука.
Ця жінка зруйнує ваші життя.
Кожної з вас.
Не сумнівайтеся.
Працюй.
Ходімо.
Гаразд, спочатку.
Перепрошую.
Так?
Просто хотіла сказати, що захоплювалася Марією.
Дякую.
Послухай.
Ти дуже мені її нагадуєш.
Надзвичайно.
Чекайте!
ЩОДЕННИК ЖІЗЕЛЬ МАРІЇ ПОЗИ
ЛІСАБОН
Як Марія могла мати почуття до цієї суки?
Вона не завжди була такою.
Годі її захищати, Ірене. Думаєш, вона штовхнула мене випадково?
ЛІСАБОН
АКТ ДРУГИЙ
Це не наше. Треба повернути його татові Марії.
Це щоденник Жізель, він твій. Хто тепер Жізель?
Не кажи так.
Він не мій.
Зараз твій.
Я впевнена, що Марія лишила його тобі як керівництво до дії.
ВОДОСХОВИЩЕ СВЯТОЇ МАРІЇ
ЛІС ВІЛ
-«Ліс віл». -«Ліс віл».
Тепер я розумію, чому Марія так любила це місце.
Тут дуже гарно.
-Це її мати? -Так.
Вона була американкою. Повернулася до Штатів після розлучення.
Марія її обожнювала.
Ти з нею знайома?
Не особливо.
Коли ми були в Нью-Йорку з туром,
вона завжди приходила на виступи.
О, як ти ставишся до своїх батьків?
Батьків не вибирають.
Знаю, але вони тобі подобаються?
Мені подобається мама, але…
У мене мало спільного з батьком.
А тобі? Тобі подобається твоя мама?
Інколи.
Та я не знаю, чи подобаюся їй.
Вона тебе любить.
Мамі подобається, як я танцю. І те, що мене взяли в компанію.
Знаєш, що я думаю?
Пішли вони.
-Пішли вони! -Пішли вони!
Знаєш що?
Ми могли б залишитися тут довіку.
Це буде наше безпечне місце.
Ми можемо бути, ким захочемо тут.
Ніхто нас тут не скривдить.
Мені тут подобається.
Це місце…
наше.
Унікальне.
Довіку.
Швидше!
-Швидше, будь ласка. -Спокійно.
Одну секунду.
-Ірене, швидше, будь ласка. -Усе гаразд.
Боже мій.
-Є? -Так.
-Ти впевнена? -Так. Усе.
Які це відчуття?
Які відчуття?
Зараз?
Ні, коли ти з кимось.
Секс?
Так, це.
Секс.
Не знаю.
Для мене це наче танцювати в клубі,
а я люблю танцювати на сцені.
Я ніколи…
-Ніколи не танцювала в клубі? -Танцювала. З тобою.
Може, тобі варто зробити це з кимось іншим, Спляча Красуне.
Ти не дала йому свій номер?
Дала.
Але він не дзвонив.
А ти йому дзвонила?
Тобі не холодно?
-Коли ти востаннє його бачила? -Того дня.
Сьогодні субота, так?
Так, а що?
НОВИЙ ГАРАЖ-ЛЮМ'ЄР
-Ти впевнена, що це хороша ідея? -Впевнена.
А якщо він скаже ні?
Годі гратися, іди вже.
Авроро!
Твій рюкзак.
Ти сьогодні вдома не ночуватимеш.
До завтра.
Вибачте, ми зачиняємося.
Джон тут?
Він скоро вийде. Зачекай тут, будь ласка.
Допоможіть!
Ти жива?
Допоможіть!
Як ти?
Будь ласка, допоможіть!
АКТ ДРУГИЙ
-Я Педро Анхель Санчез з «Ель Паіс». -Привіт.
Готово. Можеш сказати щось для проби звуку?
Так.
Вітаю, я Ірене Соліс, і це Національний класичний балет.
І я…
Авроро.
Як ти почуваєшся?
-Добре. -Так?
Я минув тиждень?
Я багато репетирувала. Танці вони такі.
Що ти маєш на увазі?
Це випробування.
Воно не надто важке?
Втілювати свою мрію неважко. Це наче сон.
Сон?
Про що він?
Усі були зі скла.
Але мені було добре.
Чому?
Бо ніхто з мене не насміхався.
Ти була сама?
Ні.
Я була з Ірене.
Розкажи мені, хто така Ірене.
Ірене - це звичайна дівчина
з нормальної сім'ї,
в якої не дуже нормальна робота.
От і все.
А Жізель?
Жізель - це жінка, яка…
піддається безумству й смерті через зраду чоловіка.
Ти думаєш, що він тобі зрадив?
Але ви майже одне одного не знали.
Мабуть.
Авроро, ти розумієш, що повідомлення, які ти йому шлеш відтоді
неправильні, що вони не…
несправедливі?
І це ранить тебе ще більше.
Біль - це частина нашої роботи,
як і будь-яка емоція, яку ми маємо передати.
Ти думаєш про когось конкретно, коли відчуваєш цей біль під час танцю?
Я думаю…
про те, як важко, коли ти за кимось сумуєш.
Послухайте.
Річ у тім, що я не можу більше працювати з вашою донькою.
Радше мені не варто.
Чому це?
Вона ходить до мене лише місяць, але я вважаю, що їй треба до психіатра.
-Коли вона востаннє бачила Ірене? -У день аварії.
Хай так і буде. Що швидше вона забуде про неї, то швидше повернеться до норми.
Номер, за яким ви телефонуєте вимкнений або недоступний.
Авроро, передзвони мені, коли ввімкнеш телефон.
Мені треба знати, що з тобою все гаразд.
Я знаю лише те, що нам кажуть у компанії.
ЖІЗЕЛЬ
Ти ніколи не забудеш свій перший раз.
Як ти почуваєшся?
Могло б бути краще,
та все наче пливе.
Це від страху.
-Яка різниця? -Ні.
Різниця є.
Ходімо додому.
Я чогось тобі наллю.
-Не варто. У мене завтра заняття. -Ні. У тебе зараз заняття.
ЖІЗЕЛЬ
Ти сьогодні молодець.
Паризька національна опера.
Вона зробила 12 реверансів.
Я ніколи такого не бачила.
Дякую.
Можна вас дещо запитати?
Ти справді хочеш?
Чому ви вибрали мене?
Бо ти найкраща.
Ні.
-Рут найкраща. -Рут - ідеальна Мірта.
А ти самотній воїн, як Жізель.
Як я.
Як твоя мати?
Вона давно не заходила в компанію.
Нормально. Зайнята на роботі.
Мої батьки теж мене серйозно не сприймали.
Ніколи.
Навіть коли я стала директором найбільшої танцювальної компанії в країні.
Тому ти маєш бути сильною.
Нормо, я не знаю, чи я достатньо сильна.
Ходи.
Я хочу показати тобі щось.
Що ти бачиш?
Не знаю. Себе.
Що ще?
Не знаю.
Не стримуй почуття.
Ти можеш сказати мені все, це твоя мить.
Марії теж було складно, та їй врешті вдалося.
Не знаю, чи зможу.
Якби ти не могла, я б ніколи тебе не вибрала.
Лише ви так думаєте.
Важливо, що ми так думаємо.
І що ти мені довіряєш.
Я подбаю про тебе, хай там що.
Я тебе не вибирала.
Це Марія.
У ніч перед відльотом до Нью-Йорка
вона сказала мені, що з тебе вийде ідеальна Жізель.
І вона мала рацію.
Марія була ідеальна. Я - ні.
Якби вона була ідеальна, вона була б жива.
Марія могла досягти безсмертя.
Вона мала все.
Твоя подруга Аврора теж.
Але ж ні…
Вони все згубили.
Аврора не винна.
Це дивно, але…
коли ми разом, нам наче нічого не загрожує.
Ти не мусиш відповідати за життя інших людей.
Ти прима-балерина цієї компанії.
Це означає, що ти маєш вміти бути сама й не залежати від інших.
Прими-балерини не мають друзів на сцені, Ірене.
Мені не подобається, що з нею сталося,
але мені спокійніше, що вам довелося розлучитися.
Вона на тебе погано впливала.
Часом речі трапляються не без причини.
Візьми це.
Це для тебе.
Я хочу, щоб ти записувала тут усі думки Жізель.
Яка вона.
Що їй подобається.
Чого вона боїться,
що помагає їй вставати з ліжка вранці й не дає заснути вночі.
Усе це допоможе тобі забути про Ірене й стати Жізель.
Поки ти не залізеш їй у голову, ти нею не станеш.
Це твоя єдина робота.
-Нормо… -Урок закінчено.
Болить?
Ні.
Трохи пече.
Бачиш? Це тому що загоюється.
Лікарі інколи помиляються.
Ти дуже молода, Авроро.
Через кілька місяців усе повернеться до норми.
І я зможу подзвонити Ірене?
Звісно.
Але зараз телефон - це самі проблеми.
Тож якийсь час він буде в мене.
Психолог спитав, що буде, якщо я вже ніколи не зможу танцювати.
Від нього жодної користі. Ми туди не повернемося!
Наполягає, що тобі треба до психіатра. Ти зламала ногу, не голову.
А якщо це правда?
Якщо він має рацію, і я не зможу танцювати?
Цього не трапиться. Цього не трапиться з моєю донькою.
-Мамо! -Так?
Тепер трохи болить.
Пробач.
Чорт, пробач.
Якого біса? Не можна постукати?
-Пробач, я думала, що можна ввійти. -Не можна, ясно?
Гаразд, пробач,
я просто хотіла спитати, чи все добре.
Добре. Прекрасно.
Рада це чути.
Я добре впоралася.
З чим?
З екзаменом, Ірене.
Коли?
Учора.
ТАЛІЯ
ІРЕНЕ (А2)
-Гаразд, опусти руки. -І?
Ти підтримуєш форму.
Можете закінчити пізніше?
Звісно.
Іди, закінчимо пізніше.
Так?
Мені потрібен костюм Жізель.
-Який акт? -Другий.
Гаразд.
Дай мені секунду.
-Вона його вже приміряла? -Ні.
Її черга через 20 хвилин.
Зменш її на розмір.
Вона досі не розуміє, що на кону.
Боже.
Будь сильною.
Ні. Але тут поруч є класний бар.
-Так? Гаразд. -Так.
Побачимося там.
Чудово, побачимося.
-Бувай. Дякую. -Прошу. Бувайте, побачимося.
У «Гараж-Люм'єр» виставка…
Що ти робиш?
Працюю.
-Навіщо було приходити сюди? -Я не вибираю місця.
Я не можу. Дуже зайнята.
Бачити себе - це, мабуть, щось.
Я помітив, що її імені нема.
Як вона?
-А ти як думаєш? -Я не знаю.
Ти мені скажи.
Як вона?
Ірене,
мені шкода, але це не моя провина.
Аврора чудова, та це було лише на ніч.
Одна ніч і два поцілунки.
Так.
«Пішла вона», так?
Ірене, я не поганець,
але писати мені це все через те, що було в неї лише в голові, несправедливо.
Вона писала?
Ти її подруга, ти маєш знати.
Вона не сказала?
-Коли ви востаннє говорили? -Тобі яке діло?
Насправді жодного. Але їй певно є.
Мені треба йти. Це велика територія.
О, і…
ні пуху ні пера.
Так?
Пілар, це Ірене.
Одну секунду. Я спускаюся.
Привіт, Пілар.
Аврора відпочиває.
Можна її побачити?
Ні.
Це погана ідея.
Чому?
Ти знаєш, що трапилося останнього разу.
Я просто хочу вибачитися.
Будь ласка.
Що ж.
-Ірене? -Авроро, повернися до кімнати!
Ти прийшла.
Авроро.
Мамо, впусти її.
Ні.
Будь ласка.
Ти хочеш, щоб я повернулася в компанію. Ірене може помогти.
Тому вона й прийшла.
Так?
Так.
Мамо, будь ласка.
Мамо.
Тепер уже так не болить. Насправді мені набагато краще.
Що це таке?
Це шина.
У ній ходити незручно,
але мама каже, якщо носитиму її, то, можливо, зможу танцювати.
Я скучила за тобою.
Я теж скучила.
-Чому ти швидше не прийшла? -Не було можливості.
Норма не дозволяє мені відволікатися.
І бачитися зі мною. Так?
Це не твоя провина.
Я лишила тебе саму. І дивися, що сталося.
Тому нам не можна більше розлучатися.
Норма дала мені такий самий.
Цей щоденник - щось надзвичайне.
Що хоче Жізель?
Жізель просто хоче танцювати.
Але…
Обережно.
Добре.
-Готова? -Готова.
Ти мені потрібна на прем'єрі.
Я не зможу без тебе.
Вони всі хочуть моєї поразки.
Звісно, я буду.
Поклянися.
Клянуся.
Я скучила за нашим місцем.
Я теж.
Але бережися.
Їхніх підступів.
-Її мама - суддя, а тато - юрист. -Я не думаю…
Гадаю, вони мають знати. Вона мала б їм сказати.
Привіт.
Вона наволоч.
-Вона нас піймала. -Пішла вона.
Ти бачив її обличчя?
Ні-ні, стоп.
Стоп.
Мені не подобається. Ще раз.
Почнімо спочатку.
Стоп.
Не треба, щоб ти стрибала. Треба, щоб ти літала.
Я хочу відчути, як ти злітаєш і щезаєш.
Так, танцюй душею.
Не просто відтворюй рухи.
Ще раз.
Стоп. Ні, нічого не виходить.
Досить.
Не виходить.
Зробимо п'ятихвилинну перерву?
Ні, я не можу, бо в мене зустріч із нашим пресменеджером,
і я не хочу відкладати прем'єру.
Це залежить від тебе.
Твої товариші залежать від тебе.
Як і вся компанія.
Ще раз.
Жодних кривих поглядів.
Якщо можна з арабески, будь ласка?
Чорт!
-З тобою все добре? -Так, здається.
Можеш рухатися?
Вставай.
Як нога?
-Добре. -Так?
Ірене.
Пробач, я послизнувся.
-Не здумай мене чіпати! -Це було випадково.
-Невже? -Пробач. Так, випадково.
-Це те, чого ти хотіла, так? -Що?
Скажи. Хіба не про це ви говорили в роздягальні?
-Ти не знаєш, про що говориш. -Рут.
Одну секунду.
Ірене, будь ласка.
Таке буває.
-На щастя, усе гаразд, і можна працювати. -Працювати?
-Ви хочете працювати після цього? -Пробач, але ми мусимо.
Ти знаєш, у нас дуже мало часу.
Генеральна репетиція у вівторок.
-Ви не бачите? -Чого?
Ірене, нічого тут бачити.
-Я сказав тобі, це було випадково. -До біса, це було не випадково!
Ти сказилася. Ніколи не говори зі мною так, сучко!
-Що ти бовкнув, сучий сину? -Ірене.
-Нормо, скажи, що ти бачила. -Ірене, досить.
Вона хоче мене підставити. Ви всі це знаєте.
Ти така ж божевільна, як і твоя подруга.
Ірене.
До біса!
Геть зі сцени.
-Але, Нормо, скажи їм чому. -Годі.
Скажи, чому вибрала мене на роль Жізелі! Вони мають знати!
Ще одне слово, і я вижену тебе з компанії.
Твоя репетиція закінчена.
Іди.
Ти мала рацію.
Ми говорили про тебе, але це не те, що ти думаєш.
Я попрошу Норму забрати Ізраеля з першого складу. Він нічого не зробив.
Він не впускав тебе, він професіонал.
Ти там була. Ти бачила.
Я бачила балерину, яка не довіряє партнерові.
А я маю вірити тій, яка лишила скло в моїй душовій?
Це була не я.
Я сказала особі, яка це зробила, що це не смішно й по-дурному.
-Я тобі не вірю. -Ти нікому не віриш.
Навіть собі.
Ти не змирилася, що Норма вибрала мене на місце Марії.
Я думаю, це ти не змирилася.
-З таким ставлення тебе чекає доля Марії. -Тобто я помру?
Пробач.
Хочеш знати, що ми обговорювали?
Що нам не подобається, як Норма на тебе тисне,
і ти маєш щось зробити.
Ти засмучена, бо вона не вибрала тебе.
Це твоя помста?
Позбутися від директорки, яка вибрала не тебе?
Слухай, я тебе не люблю.
А ти не любиш мене.
І ми ніколи не були подругами, але я не хочу бачити, як ти страждаєш.
Хто каже, що я страждаю?
-Чому б це? -З тієї причини, що й Марія.
У Норми хворі методи.
Клята сцена - це все, що її хвилює.
Але коли ми сходимо зі сцени, мусимо повертатися у світ.
Вона тобі не казала, що тобі краще одній?
Марія повірила їй й ізолювала себе. Не дозволяй Нормі зробити це з тобою.
Чому ти мені це кажеш?
Бо я так і не сказала це Марії.
Вона могла б досі бути зі мною, якби я сказала.
Вона не прийде.
Я впевнена, що прийде.
Будьмо терплячі.
Ми чекаємо вже пів години, вона не прийде.
Це не схоже на твою сестру, щось не так.
Щось не так, бо вона не цікавиться своєю сім'єю.
Ти їй дзвонив?
Не відповідає, телефон вимкнено.
Замовимо? Я не їла весь день.
Почекаємо ще трохи.
П'ять хвилин?
Гаразд.
Розо, ми достатньо чекали.
Ми відсвяткуємо роботу Лідії з Ірене чи без неї.
Вона все одно б не їла.
Виблювала б потім, як завжди.
Що за нісенітниці, Лідіє?
Так, це нісенітниці. Вибач, мамо.
Забудь.
Можна замовити? Я знаю, що хочу.
Ти прийшла туди, куди треба.
Не всі розуміють цю професію.
Години, які в це вкладаєш, як важко на сцені…
Що таке?
Нічого.
Мені цього бракувало, от і все.
Усе.
Дуже дякую.
-Тобі краще? -Так.
Можеш переїхати до нас.
Так ми могли б спати разом щоночі.
Що скаже твоя мама?
Вона погодиться.
Наче зі мною нічого не сталося.
Чорт, мамо.
Де ти вчора була?
Сподіваюся, ти вибачилася перед сестрою.
Вибачуся, але ж ви знали, що я на репетиції.
-Не люблю, коли вриваються. -А я не люблю не мати звістки від тебе.
Що ти хочеш знати?
Я хочу знати, як твої справи.
-Я зайнята, ти не бачиш? -Ні, я не бачу, бо тебе ніколи нема.
Усе просто, у мене репетиція сьогодні, завтра, післязавтра
й кожного дня до прем'єри. Рада?
Можеш спинитися й подивитися на мене секунду?
Ірене.
Що ти хочеш?
Як справи в компанії?
Усе добре?
Так. Усе добре. А що?
Не знаю.
Ми більше не розмовляємо.
Це треба робити зараз?
Мені не можна спізнюватися. Це буде вже друге попередження.
Чому?
Вона на тебе тисне?
Як завжди.
Чому так багато питань?
Твоя колега дзвонила мені на роботу.
Її звати Рут.
Що?
Як Норма до тебе ставиться? Не бреши мені.
Мамо, не вір тому, що говорить ця сучка!
-Ця дівчина просто хоче тобі помогти. -Помогти?
-Ти справді в це віриш? -А що це ще може бути?
Вони постійно влаштовують мені підступи, відколи Норма зробила мене примою. Ось що.
Ні, Ірене, це не так.
Вони просто хочуть помогти.
Як вони помагають?
Вони хочуть доповісти на Норму.
-Доповісти про що? -Як вона до тебе ставиться.
Ірене, як Норма до тебе ставиться?
Прошу.
Що ти хочеш?
Скажи, і я зроблю це, щоб ти дала мені спокій.
Просто скажи правду.
Яку правду, мамо?
Бо, здається, що всі кажуть правду, крім твоєї доньки.
-Вибач, мені треба йти. -Послухай мене.
Твій батько дуже стурбований. Я стурбована.
Знаєш, що турбує мене?
Прем'єра.
І ніхто в цій сім'ї
не спитав мене, як я почуваюся з цього приводу. Ніхто!
У мене мало часу, але мені сказали, що це невідкладно.
Ти знаєш, що це?
Щоденник із мірками живота й стегон моєї доньки.
Вона щодня її знімає,
наче від цього залежить її життя.
Бо це так і є.
Отже, вони кажуть правду.
Про що?
Що ти ніколи не задоволена.
Твоя донька знала, яка я, з першого дня.
Уся компанія знає.
Саме тому вони роблять усе, щоб бути тут.
Вони знають, що ми робимо їх кращими.
-Не зважаючи на наслідки. -Які наслідки?
Мистецтво має бути одержимістю, інакше це не мистецтво, а розвага,
а ми тут не для того, щоб розважати. Для цього є мавпи в зоопарку.
А зараз пробач мені.
Нормо.
Я тут, що поговорити.
Зараз.
Якщо відмовишся, я висуну звинувачення.
Ти знаєш, що я можу.
Звинувачення в чому, Розо? Через щоденник?
Ні.
У смерті Марії.
Щоб це не трапилося знову.
Я була б вдячна, якби ти пішла.
У мене є зв'язки в кожному суді Мадрида,
і я змушу тебе свідчити.
Це не твоя справа, і достеменно не справа суду.
Як хочеш.
Але я нагадаю тобі, що суд може ухвалити призупинення діяльності до восьми років.
Вісім років тебе не візьмуть у жодну компанію,
без жодного танцівника.
Вісім років.
Це довгий строк, Нормо.
Вирішуй.
Дуже добре.
Як хочеш.
Розо.
У мене дві хвилини.
Сядь, будь ласка.
Я коротко.
Що сталося з Марією Поза?
Чому вона це зробила?
Відразу до суті справи, я бачу.
У мене мало часу.
Марія забагато хотіла від себе.
Але вона не страждала.
Просто не знала нічого іншого.
Це був чистий інстинкт і пристрасть.
Її пристрастю був танець.
У її житті не було більше місця ні для чого.
Ні для друзів, ні для партнерів
чи матері, яка помирала від раку.
Я не знала.
Ніхто не знав.
Марія ні за що не хотіла, щоб люди її жаліли.
Вона сказала мені, що їй був потрібен мій дозвіл і слово, що я зачекаю.
Інакше вона б ніколи не поїхала в Нью-Йорк і недбала про жінку,
якій залишилося кілька днів життя, за словами лікарів.
Вона пробула там чотири місяці.
І вже не повернулася.
Можливо, вона не хотіла.
Звісно, хотіла.
Усе, що Марія хотіла, - це повернутися й танцювати.
Понад усе.
Ти коли-небудь відчувала таке, Розо?
Любити свою роботу понад усе?
До болю.
Поки ноги не закривлять.
Поки не злізе шкіра. І все одно любити.
Ти відчувала колись таке до своїх судових розглядів?
Ні.
Не до суду.
До Ірене.
Ти не зрозумієш, бо в тебе немає дітей.
Мої танцівники - мої діти.
Сподіваюся, ти не судитимеш мене й за це.
Ні, не судитиму.
Але я б померла, якби моя дитина стрибнула з даху.
Так ти виграєш свої справи? Маніпулюючи людьми?
Так ти керуєш компанією?
Так ти керувала моє донькою й Марією?
Так, звичайно.
Я маніпулюю ними.
Це моя робота.
Як інакше перетворити Марію чи Ірене на зірку?
Звичайну танцівницю в неперевершену.
-Як, ти гадаєш, це робиться? -Я притягну тебе до суду.
Притягай, куди хочеш, але я нікого не вбивала.
Вона стрибнула через те, що вчинила.
Що вона вчинила?
Що зробила Марія?
Нормо, що зробила Марія?
Ця професія не добра ні до кого, Розо.
Треба роки, щоб побудувати кар'єру, і лише секунда, щоб втратити.
Чотири місяці - це довгий строк.
Я призначила дату.
Якщо Марія не повернеться, роль Жізелі дістанеться іншій.
Гаразд.
Це її налякало.
Мамо.
Мамо?
Мамо.
Вона злякалася.
Злякалася, що трупа танцюватиме без неї.
Що вона зруйнує собі кар'єру.
Що змарнує всі ці роки важкої праці.
Її мати лише страждала.
Вона мала її звільнити.
Вона вбила себе, бо почувалася винною.
Ні.
Бо почувалася чудовиськом.
Ні.
Ти чудовисько.
Ти тисла на неї.
Ти призначила дату.
Багато сімей залежать від цієї компанії.
Багато.
Ти не зупиниш таку компанію. Це не іграшки, Розо.
Звідки ти все це знаєш? Я маю повірити твоєму слову?
Не моєму слову.
Марії.
Нормо, сподіваюся, ти отримаєш це повідомлення.
Я зробила дещо жахливе.
Я стояла там, дивилася на неї.
ЇЇ очі, Нормо, я…
Я лише її звільнила.
Ти любиш Ірене, бо вона твоя донька.
Я любила Марію як рідну.
Це мій спосіб подбати про неї.
Я хочу, щоб про неї пам'ятали за її талант,
як і всіх моїх танцівників.
Ти хочеш звинуватити мене в пожертві, якої вимагає танець?
Нехай.
Хай говорять, що я тиран.
Хай думають, що Марія стрибнула через мене, а не через її вчинок.
Не забирай цю компанію в мене.
Це все, що в мене є.
Це все, що є у твоєї доньки.
Я дуже хвилююся за Ірене.
Це нормально.
Твоя робота - дбати про неї,
моя - дбати про компанію.
І я маю далі цим займатися.
Дозволь своїй доньці один вечір.
Прем'єра завтра.
Сьогодні забудь про все, що сталося.
Усе, що зараз має значення, - це публіка та Жізель.
Розслабся.
Ти чудово станцюєш.
Вітаю. Дякую.
Вітаю.
Дякую.
ЖІЗЕЛЬ
Я у вбиральню.
-Тобі допомогти? -Ні, не турбуйся.
Пробачте, вам туди не можна.
-Я з компанії. -Вибачте, нікому не можна.
Еріку!
Авроро.
Як ти?
Добре.
-Як твоя нога? -Мені можна пройти?
Не думаю, що це хороша ідея.
Я хочу побачити Ірене, просто щоб побажати успіху.
Бути там не піде тобі на користь, повір.
Прошу, впусти мене.
Вирішуйте.
Вона в кінці.
-Іди. -Дякую.
ІРЕНЕ СОЛІС
Я думала, ти не прийдеш.
Я поклялася, що буду з тобою.
Залишся, будь ласка.
Прийшло багато людей.
Розслабся. Вона важко працювала, усе буде чудово.
Пані та панове, вистава зараз почнеться.
Гей.
Трясця, чому ти не танцювала так на репетиціях?
-Нормо, відпусти мене. -Іди сюди.
Нормо, прошу.
Мені дозволили ввійти.
Ти робиш мені боляче. Нормо, відпусти!
Заспокойся!
-Що ти тут робиш? -Ерік мене впустив.
-Сюди можна лише працівника компанії. -Я в компанії.
Авроро, я вже повідомила твоїй матері про твою теперішню ситуацію.
Яку ситуацію?
Обговоримо це пізніше.
Повертайся на місце. Вона певно чекає на тебе.
Ні. Що ти сказала мамі?
Це може зачекати, Авроро.
Тобі треба повернутися на місце й заспокоїтися.
Ти не розумієш.
Ми з Ірене пов'язані.
Коли вона танцює, наче танцюю я. Я їй потрібна.
Ірене треба лише зосередитися,
а тобі потрібна допомога, бо ти наражаєш нас на небезпеку.
-Востаннє прошу, повертайся на місце. -Нормо!
Іди перевдягайся для наступної сцени.
Хай вона залишиться.
Коли ти підеш і перевдягнешся.
Ти хочеш зруйнувати подрузі вечір?
Хочеш зруйнувати прем'єру своїми фантазіями?
Нам треба бути разом.
Щоб коли я знову танцюватиму…
Ти більше ніколи не танцюватимеш.
Це неправда.
Так, Ірене?
Ти більше ніколи не танцюватимеш.
Мати тобі не сказала, бо не може з цим змиритися.
Нам сказали це в день аварії.
-Нормо, припини, прошу. -Іди переодягайся.
-Переодягнися для наступної сцени. -Ти брешеш!
Авроро.
Пробач, Ірене.
-Забирайся, чудовисько! -Відпусти!
Геть із мого театру!
-Геть! -Ходімо.
Не чіпай її!
Облиш її!
Нормо.
Нормо!
Ірене, ти маєш іти, негайно.
Усі в роздягальні, біжи.
Авроро.
Ніхто нас не розлучить. Ніколи.
Не бачили Норму?
Ні, уже якийсь час.
Я бачив її кімнаті кравчині. З тією дівчиною.
Пробачте.
ЯКБИ Я МОГЛА РОЗПОВІСТИ, ЩО ЦЕ ОЗНАЧАЄ,
НЕ БУЛО Б СЕНСУ ТАНЦЮВАТИ. (АЙСЕДОРА ДУНКАН)
Переклад субтитрів: Людмила Речич