Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Podle skutečného příběhu
Vážený pane prezidente.
Sedím pod stolem v černé tmě a mám velký strach.
I kdybych mohla zapálit svíčku, plamen by ozářil jen malý prostor.
Všechno ostatní by zůstalo ve tmě.
Takovou sílu má ta naše tma.
MŮJ ŽIVOT V KOSOVU
Co se děje, tati?
Nechoď ven.
Milutine, co se děje?
-Mami, co se stalo? -Zůstaň tam!
Táto.
Táto!
Jdi pro klíč!
Počkej.
Ahoj, Vukico. Milico, co se stalo?
Jdi nahoru.
-Běž za Milutinem. -Milica jde?
Počkej.
Pošli je sem! Chci, aby to viděli!
Pohni sebou!
-Milutine... -Pojď sem.
Ať to vidíš.
Podívej se.
Čekáš, až nás zabijou taky? Je mrtvé.
-Uklidni se, Milutine. -Jakýpak "uklidni se"?
Kam koukáš? Tam se koukej!
Támhle! Jestli to nevidíš, tak ti to ukážu.
Sem pojď, povídám.
Tady se koukej.
Tady. Vidíš to?
-Ne. -Podívej se pořádně.
Tady je to zdupané.
Tady je otisk podrážky.
Rozumíš? Už to vidíš? Otisk podrážky.
-Celou noc jsme nespali. -Vyfotím to.
-Na základně napíšu hlášení. -Jaké hlášení? Posloucháš mě?
Noc co noc je to horší.
Chci mluvit s vaším velitelem!
-Milutine, nejdřív hlášení. -Jaký hlášení?
Co je s mým synem? A zetěm?
Kolik hlášení jste už napsali?
Kdy odsud odejdeme?
Až se vrátí táta, holčičko.
Vás zajímají akorát hlášení!
Co mám teď dělat s krávou, když přišla o tele?
To zvíře živí naši rodinu.
Teď přestane dávat mlíko. Slyšíš mě?
Krávu vyřídím u velitele.
Nedělej si starosti. Krávu už vyřídili oni.
Vás nezajímá, jestli tady pochcípáme.
Zajímá vás jenom to vaše hlášení.
Proč jste nezavolali?
Telefon nefunguje. Baterka je vybitá, elektrika nejde.
-Čau, Luco. -Nazdar, slečno.
V noci nešla.
Nabiju vám ho na základně.
Dojdu pro něj.
Chci, abyste mi sem dali na noc stráž.
Pak uvidíte tu tmu, ve které tu žijeme.
Nehnu se odsud, dokud mi nenajdete syna. A zetě!
Naskoč si.
Přivezte mi drát. Abych mohl opravit plot.
-Děkuju. -Prosím.
Mauricio!
-Proč jste nevyzvedli Anđeliju? -Na základně říkali, že není třeba.
-Co není třeba? -Vyzvedávat.
Zůstaň tady.
Luco!
Mám pustit muziku?
-Kde je Anđelija? -Nevyzvedli ji.
V noci nám zmizelo prase.
Dej mi píšťalku.
-Dobré ráno, Živane. -Dobré ráno.
Dobré ráno.
-Dobré ráno, Živane. -Dobré ráno.
-Dobré ráno, děti. -Dobré ráno.
Dobré ráno, zlato.
Živan vám připravil pár svíček. Odnesete si je domů.
Rovnou si je zabalte.
Dneska máme speciální úkol.
Je moc důležitý, tak se musíme opravdu snažit.
Napíšeme slohovou práci na téma: "Můj život v Kosovu".
Píšete ho panu prezidentovi, tak dávejte pozor na pravopis.
Nejlepší slohové práce se budou číst na Radě OSN.
Tak ať si neuděláme ostudu.
Nezapomeňte napsat datum.
Chci, abyste psali o svých pocitech.
O tom, jak žijete a co si v životě přejete.
Milico, ty máš hodně co říct.
Proč a jak ses dostala do naší vesnice.
Myslím, že by se o tom mělo vědět.
Máme příležitost, aby nás svět slyšel.
Málokdy můžeme někomu říct, jak tady žijeme.
Že odsud včera odešla naše Anđelija se svojí rodinou.
Tak jak už dřív odešli mnozí další.
Možná to pomůže, aby už nikdo neodešel.
A aby se ti, kdo odešli, jednoho dne vrátili.
Je mi jedenáct let.
A bydlím v Kosovu.
V domě, kde teď bydlím, jsem se ale nenarodila.
Ten náš byl v jiné vesnici a byl z cihel.
Měli jsme tam vodu i koupelnu.
Náš dům zapálili,
tak jsme se s mámou a tátou nastěhovali sem k dědovi.
Od Velikonoc nám každý den vypadává elektrika.
Nemůžeme si ani nabít telefon.
V noci skoro nespíme.
Lidi tu mají velký strach.
Vláda, která nás má na starosti,
říká, že se nemusíme bát, protože nás chrání.
Dali nám píšťalky, na které máme v nouzi zapískat.
Můj nejlepší kamarád Miloš ty naše upravil.
Teď znějí jako kosi.
U nás v lese je kosů spousta.
Tak se můžeme spolu domlouvat
a ostatní si myslí, že jsou to ptáci.
Ale k čemu nám ty píšťalky jsou?
Před strachem nás neochrání.
To nedokáže nikdo.
Po tom, co se stalo v březnu, zůstalo ve škole jen šest dětí.
Všichni ostatní odešli.
Převezme to někdo jiný.
Já tady jako velitel končím.
Bože, smiluj se nad námi a ochraňuj děti, které tu zůstaly.
Milicu, Nataliju, Ružicu, Radovana, Smiljanu, Miloše.
A všechny naše rodiče, kteří ještě žijí.
Martu, Jelicu, Vukicu, Milutina, Lazara, Iliju, Igora.
Tak jako i zemřelé a pohřešované.
Dej, Bože, pokoj duším svých věrných služebníků.
Odpusť jim všechny hříchy a dej jim království nebeské.
Naši se rozhodli, že odejdeme.
Máma už to nemůže vydržet.
Moje taky ne. Ale musíme počkat na tátu.
-Kam pojedete? -Někam do Srbska.
My nemáme kam jít.
Náš dům je hned za Smiljaniným.
Natalijo, vy jste nejblíž ke kostelu. Miloši, řekni jim to.
My s mámou tu zůstáváme.
Když tu všichni zůstaneme, musí pro nás něco udělat.
Musíme držet pohromadě.
Dobrý den, hospodáři.
Kde ty se tu bereš, Blagoji?
Dej pokoj, Milutine. Přišel jsem ti pomoct.
Jak mi ty chceš pomáhat?
Slyšel jsem, co se stalo. Přinesl jsem ti drát na opravu.
Pusť nás dovnitř. Promluvíme si.
Musíš tu zůstat, Milutine.
Myslíš, že tu lidi zůstanou pro těch tvých pět metrů drátu?
Potřebujeme tě tu. Nesmíš odejít! Zdravím.
Pojď si sem bydlet sám a uvidíš.
Všichni se spojíme a bude dobře.
Tady.
-Tady ho máte. Je nabitý. -Děkuju.
Pojďte dál.
Můžu?
-Nebyla by káva, Vukico? -Jistě. Sedněte si.
Milutine, vaše kluky pořád ještě hledáme.
Neboj se, váš případ se vyřeší.
KFOR nemůže z právního hlediska nic.
Ode dne zmizení musí uplynout rok,
než je můžou prohlásit za mrtvé.
-To bude brzo. -To už je tak dlouho?
Poslouchej...
Tady máš. Od obce.
Rozdávají to všem našim. Jak první pomoc.
A tohle je ode mě. Pro malou.
Počkej.
Potřebuješ ještě něco?
-Zabili mi tele, člověče! -Tak ti koupíme krávu.
-Kdo? Ty? -Vláda.
Nevidíš, že nemůžeme ani na záchod? Zabijou nás!
Tak zlé to není, Milutine.
Italové jsou tu proto, aby nás chránili.
Co to žvaníš?
Mojí dceři zapálili dům.
Kdo nás chrání?
Moc dobrý.
Díky.
Vukico...
-Baterky. Do rádia. -Děkuju.
Chceš ty?
Kolik je hodin?
Šest hodin a devět minut.
SRBSKO - ITALSKÝ SLOVNÍK
Řekneš jí to konečně?
-Já nemůžu. Řekni jí to ty. -Já?
Potřebuje to slyšet od tebe. Ne ode mě.
Díky.
Je horká.
Dobrá. To je ta ode mě?
Výborná. Opravdu skvělá.
Dneska elektrika jde?
Co to bylo, Milutine, proboha?
Vylekali jste se? Našli jste někoho venku?
My takhle žijeme pořád. Hážou kameny, i když jste tu vy.
Kvůli tomu kameni tu dneska zůstaneš s námi.
Jestli nás opravdu chrání, řekni jim, ať tady zůstanou.
-Já italsky neumím. -Milutine, ten kámen přinesl pták.
Co by dělal pták s tak velkým kamenem?
Tak dobře. Hlášení.
Jedno pro tebe.
Jedno pro mě.
Vidíš to hlášení? Všechno bude v pořádku.
Není se čeho bát. Všechno je pod kontrolou.
Řekni jí to teď. Další příležitost mít nebudeš.
-Kam jdete? -Už je skoro tma.
Když padne tma, tak běžíte?
Milutine...
Co chceš říct?
Čau.
Počkej, stůj. Slyšíte mě?
Kam jdete? Co mám dělat s tím vaším hlášením?
Přijdete sem, uděláte bordel, a když se vám to hodí, utečete!
A co my? Kam máme jít? Co si máme počít?
My nemáme kam utéct.
Blagoji, slyšíš mě?!
Promluvím s jejich velitelem, aby sem někoho poslali.
Všechno bude dobré.
Řekni mu, že s námi už nemůže počítat.
-Můžeme vás odvézt do kostela. -Prosím?
Kdyby zas vypadl proud, volejte na základnu. Telefon už funguje.
My už se sem nevrátíme.
Cože?
Drž se, příteli.
Uvidíme se zítra?
Dneska jsme nevyzvedli Anđeliju.
Odešli.
Smiljana odejde taky. Všichni odejdou.
I Milošova máma.
A Miloš?
Slíbil, že zůstane.
Tak vidíš.
Kdyby odešel i Miloš, odejdeme taky?
Slíbil, že neodejde.
A když bude muset?
Nemáme kam jít.
Není to naše rozhodnutí.
Pojď, honem.
Táto, pojď. Zatlač.
Dědo?
Jak dlouho tu ještě budeme čekat, jestli se táta se strejdou vrátí?
Tak.
Pozor na Boga.
Tak.
Mami, pojď!
Chceš ještě jednu?
Co je to?
Italové?
To nejsou Italové.
-Mami. -Zůstaň tam.
-Pojď mi pomoct. -Nechoď ven.
Zatlač!
Dělej!
Co ten chlap chce?
Asi abysme vystoupili.
No nazdar.
Přijeli jsme pro malou.
Milicu...
Kde jsou Italové?
Přijeli jsme pro malou.
Máme ji odvézt do školy.
Přijeli pro mě.
Kde je Mauricio a Luca?
Já jsem Jim.
Brandon.
Budeme se o vás teď starat.
-Co říká? -Jsou naše nová eskorta.
Kde jsou Italové?
Italové? Pryč.
Italové už tu nejsou.
Jak jako nejsou?
A co hlášení o pohřešovaných? Kdo to dodělá?
Nerozumím ani slovo.
-Přelož to. -To neumím, dědo.
Ani se odsud nehnete, dokud to nevyřešíme.
Nebudete z lidí dělat blázny.
Pořád vás vyměňujou a nic nevyřešíte.
Zůstaň tady a dívej se, jak jdu dovnitř.
Tudy to nejde, zabarikádoval jsem dveře. Počkej tady.
Do stodoly se dá projít jenom přes barák.
Ježíš, co ten chlap blbne?
Nemám tušení.
Zabili mi tele. Tuhle budu bránit vlastním tělem.
-Chápu, že jste rozrušený. -Zmizel mi syn i zeť!
A vy budete zase vyšetřovat od nuly.
Já to vím. Vím, proč vás poslali.
-Opatrně. -Abyste všechno zakryli.
Aby se nikdo nic nedozvěděl!
Radši umřu, než bych to dopustil. Rozumíte?
Slyšíte mě?! Jenom nám ztrpčujete život!
Táto, slepice jsou pryč!
Slepice jsou pryč!
Proto jste přišli? Abyste nás odsud vyhnali?
Za všechno můžete vy, svoloči jedna!
Za to, co se nám děje, můžete vy!
-Vy jste nás bombardovali! -Pojďte sem!
-Necháte nás pochcípat jako psy! -Sem.
Podíváme se na to. Počkejte prosím tady.
Jsou to úplný magoři. Omrkneme to a vypadneme.
Slepice jim zřejmě pozabíjely nějaký šelmy.
Vypadá to, že utekly tudy.
Myslíš, že to byli vlci?
Tady jsou vlci?
Asi jo.
Pořídili jsme záznam. Hlášení vám pošleme.
Tady je baterie. Je vybitá.
Nezlobte se, to je proti pravidlům.
Pravidla to nedovolují. Neberte si to osobně.
Buďte opatrní. Řádí tu nebezpečné šelmy.
Tak jo. Píšťalku máš?
Píšťalku?
Když nebude fungovat telefon nebo se něco stane, zapískáš.
Rozumíš?
Tak jedeme.
Co tady tak sedíš?
Co teď budeme dělat?
Hrajou si s náma. Všichni.
Co s tímhle?
Tohle teď budeme jíst my?
Já už nemůžu, tati.
Nezůstanu tady. Ani moje dítě, ani ty.
Všichni odsud odejdeme!
Kam koukáš?
Podívej se kolem sebe! Vidíš, jak žijeme?
Slyšíš mě?!
Táto!
Poslouchej mě, prosím tě.
Zastav!
-Tady nestavíme. -Musíme nabrat Miloše!
Sedni si, Milico. Tady nemůžeme zastavit.
-Miloši! -Milico!
Miloši!
-Milico, jedeme! -Miloši!
Miloši, vylez!
Přijdeme pozdě do školy. Miloši!
Milico, nikdo tam není.
Odešli, děvečko. Dům je prázdný.
Už jsou pryč. Nikdo tam není.
Pojď zpátky do auta.
Musíme vyzvednout ostatní. Ano, zlato?
Natalija, Smiljana a Miloš museli včera odejít.
Jejich rodiny nesouhlasily s odchodem Italů.
Dokud tu bude jediný z vás, škola zůstane otevřená.
Pamatujte si to.
Máte kam odejít?
My nemáme kam jít.
Babička říkala, ať se zeptáme, jestli můžeme být tady, v kostele.
Pomůžeme vám, s čím bude třeba.
Pomoc potřebovat budeme.
A vy, Milico?
Volala mi máma.
Já bych chtěla odejít, ona taky.
Ale čekáme, až se vrátí táta se strejdou.
A co táta?
Najde nás.
A co bude s Rujnou?
Říkala jsi, že tu nemůže zůstat sama.
Vojáci se o ni postarají.
Bude jí líp než ve chlívě.
A Bogo?
Bogo půjde s námi.
Holčičko, tohle je moc důležité.
Musíš mi pomoct přesvědčit dědu.
Musíš mu to říct ty.
Chceš odejít, protože už tu není Mauricio.
To už nikdy neříkej.
Táto...
Přestaň.
Přestaň s tím!
Milutine!
Díky, že jsi přišel.
-On nepůjde? -Ne.
Posaď se.
Mluv, Milane.
Už vás tady nemůžu držet.
Ty nás tu nedržíš.
Teď tu velí Američané a je to nastálo.
Naši skoro všichni odešli. Jsi tu jen ty a Jelica.
A její vnoučata. Budou u mě v kostele.
Milica říká, že máte u koho bydlet.
Děti toho napovídají.
Náhradní dům jsme nikdy neměli.
Milutine, přišel jsem, abych vám pomohl.
Poslouchej ho, tati, prosím tě.
Už jsi tu víc než rok, a jak jsi nám pomohl?
Dokázal jsi, aby mi někdo řekl, co se stalo s mým synem a zetěm?
-Víš, že ti to nikdo říct neumí. -Nevím, Milane.
Chtěl jsem jít do terénu.
Ale Jovan mi to nedovolil. Řekl: "Půjdu já se Stevanem..."
Nezačínej s tím teď.
Nezačínej s tím.
Neodejdu, dokud se oni nevrátí.
Je vám to všem jasné?
Milutine, obětujeme se za živé.
My jsme živí, táto.
Vidíš tohle?
Co přišla o tele, dává Rujna jenom tohle.
Odvlekli mi zvířata, otrávili zahradu...
Právě proto musíme odejít!
Nemůžeme už takhle žít!
Tady už pro nás žádný život není.
Je mi líto, že tě stavím před hotovou věc.
Chtěl jsem jenom to nejlepší.
Odpusť mi.
Táto, prosím tě, vzpamatuj se.
Počkej...
Já to udělám.
Pustili nás k vodě, Milane.
Všechny.
Sbalte se a jděte.
Pojď.
Už běž, čekají na tebe.
-Už je skoro tma. -Milutine...
Bude víkend. Vojáci se tu do pondělka neukážou.
-Táto, pojď. -Můžete jít ke mně do kostela.
Pojď.
Jen běžte. Kam chcete.
Zeptej se své vnučky, co chce.
Podívej se na ni a zeptej se jí. Jednou v životě.
Milico, pojď sem.
Řekni dědovi, co by sis přála.
Chci, abysme odsud všichni odešli.
Milutine, nemáme moc času.
Uvidíme se v pondělí.
Jdeme, Milico.
Jdeme.
Pojď.
Jdeme.
Milico!
Dělej, pojď!
Tak já půjdu sama!
Slyšíte mě?!
Já jdu!
Milico, já jdu! Odcházím!
Tohle jsi chtěl?
Abychom nemohly odejít?
Jsi vážně tak sobecký?
Vždyť už jsi šla. Proč ses vrátila?
Chceš nás všechny zabít?
Já jsem se tu narodil a taky tady umřu.
Ale já ne. Ani Milica. Tohle není náš domov!
A co teda chceš? Jít do svého domu?
Pochop to! Jovan a Stevan nejsou naživu!
Už se nikdy nevrátí!
Vypni ten telefon. Neplýtvej baterkou.
Zapálila jsem poslední svíčku.
Připadám si jako ten plamínek,
který rozechvěje i ten nejjemnější dech.
A každou chvíli může zhasnout.
Máma se bude zlobit, že jsem rozsvítila tak brzo.
Že nešetřím světlem.
Ale já chci co nejdřív dopsat tenhle dopis.
Učitelka říkala, že budete mluvit o Kosovu a Metochii
před lidmi, kteří rozhodují o našem osudu.
Proto vám píšu tenhle dopis, pane prezidente.
Mám jenom jedno přání.
Abych zase měla svého tátu.
Prosím vás, přečtěte si tenhle dopis a pomozte mi ho najít.
Jednoho dne odešel se Stevanem do terénu a už se nevrátil.
Jmenuje se Jovan.
Slyšela jsem, že ho někdo viděl v jedné vesnici.
Tenhle dopis, který píšu vám,
píšu ve skutečnosti jemu.
Doufám, že ho někde uslyší z televize...
a dozví se, že pořád čekáme, až se vrátí.
Vukico, postav mi na kafe.
Mami, musím čůrat.
Vyčůrej se sem.
To nemůžu.
Musíš.
Nenuť ji.
Nemusí.
Had! Honem dovnitř!
-Bogo! -Sirky!
Bogo!
Ustup!
Vukico, rozsviť!
Bogo!
Podrž tu pušku!
Honem, vezmi malou! Běžte dovnitř!
Venku někdo je!
Jsou na dvoře!
Pojď, holčičko!
Vukico, pojď mi pomoct!
Dělej! Dej malou pod stůl!
Honem!
Zatlač! Tlač!
Ještě!
Počkej.
Opatrně.
Jsou před domem. Lez dolů! Hned!
Nemůžu, mám strach! Je tma.
Milico, poslechni mámu!
Vydrž, holčičko.
Zalezte tam!
Honem.
Pojď.
Táto, nechoď ven.
Zůstaň tady!
-Zůstaň tady! -Mámo, nechoď tam!
-Mami! -Zůstaň tady. Hned se vrátím.
Tati, nechoď tam.
-Pusť mě! -Nechoď tam!
-Povídám, pusť mě! -Milutine!
Vrať se dolů!
Pusť mě!
Táto, ne!
Nechoď tam!
Prosím tě!
Pusť mě! Vrať se dolů!
Nechoď tam, prosím tě!
Zmizte, hajzlové! Zabiju vás!
-Táto, prosím tě, vrať se! -Zmizte odsud! Budu střílet!
-Jdu ven! -Prosím tě, nechoď!
Bogo!
-Vypadněte z mého dvora! -Vrať se!
Bogo, slyšíš mě?
Bogo, probuď se!
Bogo!
Táto!
Prosím tě, nechoď tam!
Táto!
Vrať se!
Nechoď tam!
Všechny vás zabiju!
Nechoď tam, prosím tě!
Nikdo tam není!
Nikdy nás odsud nevyženete!
Mami, Bogo je mrtvý!
Vrať se do domu!
Běž dovnitř! Hned!
Já vám dám, hajzlové!
Táto, prosím tě!
Táto!
-Kvůli nám! -Nic mi tu nezůstalo!
Dědo, zůstaň tady, prosím tě!
Prosím tě, zůstaň tady!
Táto!
Chcete mě? Tak tady jsem!
Jdu si pro vás.
Tati!
Mami!
Chcete mě?
Tak tady mě máte!
Vylezte, ať vás vidím, čerchmanti!
Vzali jste mi syna!
Vemte si i mě!
Jdu za vámi, ďáblové! Uškrtím vás holýma rukama!
Myslíte, že se vás bojím?
Já vám ukážu! Nebojím se vás!
Mami, pojď!
Musíme jít!
Tak.
Pomoz mi!
Podej mi rakiji.
Lij.
Milico... Milico, pojď sem.
Pojď dolů.
Mámo!
Mami, probuď se!
Mámo!
Pojď!
Skoč dolů!
Skoč!
Počkej, počkej...
Odsuň to!
-Nejde to! -Pomůžu ti.
Zatlač!
Když jsem tě viděla naposledy,
byla jsem malá a bála jsem se stínů ve tmě.
Už jsem vyrostla a vím,
že když se budu do té tmy dlouho dívat,
ten temný stín zmizí.
Budu na tebe čekat každý den, dokud se nevrátíš,
nevezmeš mě do náruče a nedáš mi velkou pusu, táto.
Proto už se vůbec nebojím.
Tvoje, Milica.
Vukico!
Dýchej, dýchej!
-Vukico, dýchej! -Otoč ji na bok!
Podej vodu!
-Dýchej, dýchej! -Postříkej jí obličej.
Milico...
Dýchá!
Navzdory přítomnosti mezinárodních mírových sil
vyhnali albánští extrémisté při pogromu v březnu 2004
z Kosova a Metochie přes 4000 Srbů.
Více než 600 domů bylo srovnáno se zemí
a 35 ortodoxních kostelů bylo vypáleno.
19 lidí bylo zabito.
Několik set lidí se stále pohřešuje. Jejich osud není dodnes znám.
České titulky Barbora Maturová Iyuno-SDI Group 2022