Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Po resnični zgodbi.
Spoštovani predsednik,
sedim pod mizo v čisti temi in sem prestrašena.
Čeprav bi lahko prižgala svečo, bi osvetlila le delček prostora,
vse drugo pa bi ostalo ovito v temo.
Tako moč ima tema.
TEMA
Ati, kaj je to?
Ne hodi ven.
Milutin, kaj se dogaja?
Mama, kaj se je zgodilo? -Tam počakaj!
Ati!
Prinesi ključ.
Čakaj...
Živjo, Vukica, Milica, kaj se je zgodilo?
Pojdi tja gor.
Pojdi k Milutinu. -Milica pride?
Čakaj.
Pošlji ju sem. Takoj! Videti hočem, kaj je to.
Dajmo, hitro.
Milutin. -Pridi sem.
Nekaj ti bom pokazal.
Poglej to.
Čakate, da še nas tako pobijejo? Je mrtvo?
Pomiri se, Milutin. -Nehaj s tem "pomiri se".
Kaj gledaš sem? Tja glej.
Tja! Če ne vidiš, ti bom jaz pokazal.
Pridi sem. Takoj!
Poglej to. Vidiš?
Tu poglej. Vidiš?
Ne. -Bolje poglej. Sem.
Ta tla tu, poteptana so.
Tu je odtis čevlja.
Razumeš? Vidiš zdaj? Odtis škornja.
Vso noč nismo spali. -Fotografiral bom.
V bazi napišem poročilo. Prav? -Poročilo? Me slišiš?
Vsako noč je huje.
Govoriti hočem s poveljnikom.
Milutin, najprej poročaj. -Kaj naj poročam?
Kaj pa moj pogrešani sin? In moj zet?
Koliko poročil si napisal?
Kdaj bomo odšli?
Ko se ati vrne, ljubica.
Samo poročila te zanimajo.
Kaj naj zdaj s kravo, ki je izgubila telička?
Ta žival hrani mojo družino.
Zdaj ne bo več dajala mleka. Slišiš?
Milutin, kravo priskrbim na poveljstvu.
Ni treba. Ti fantje so že poskrbeli za to.
Vseeno ti je, ali pocrkamo.
Samo poročila te skrbijo.
Zakaj nisi poklicala?
Telefon ne deluje. Ni baterije. Ni elektrike.
Ciao, Luca. -Ciao, signorina.
Sinoči nismo imeli nič.
Telefon lahko napolnim v taboru.
Ponj grem.
Tu postavite nočno stražo.
Potem boste videli, kako živimo v temi. Razumeš?
Ne bomo odšli, dokler ne najdete mojega sina in njenega moža.
Skoči noter.
Prinesite mi žico, da popravim ograjo.
Hvala. -Ni za kaj.
Mauricio!
Zakaj niste pobrali Andjelije? -V bazi so rekli, da ni treba.
Kaj ni treba? -Še koga pobrati.
Tu ostani.
Luca!
Bi malo glasbe?
Kje je Andjelija? -Nista je pobrala.
Sinoči je izginila naša svinja.
Daj mi svojo piščalko.
Dobro jutro, Živan. -Dobro jutro.
Dobro jutro.
Dobro jutro, Živan. -Dobro jutro.
Dobro jutro, otroci. -Dobro jutro.
Dobro jutro, ljubica. Dobro jutro.
Živan vam je pripravil nekaj sveč za domov.
Takoj jih pospravite v torbe.
Otroci, danes imamo posebno nalogo.
Zelo pomembno je, da se potrudimo.
Pisali bomo spis z naslovom "Moje življenje na Kosovu".
Pišete ga predsedniku države, zato pazite na pravopis.
Najboljši spis bodo prebrali v Združenih narodih.
Nočemo se osramotiti.
Ne pozabite napisati datuma.
Pišite o svojih čustvih,
svojem življenju in kaj bi radi dosegli.
Milica, veliko lahko poveš o tem,
zakaj si se izselila iz svoje vasi.
Pomembno je, da to vemo.
To je priložnost, da svetu predstavimo svojo plat zgodbe.
Nimamo velikokrat priložnosti, da govorimo o življenju tu.
Da je včeraj Andjelija z družino odšla od tod.
Kot veliko drugih pred njimi.
Mogoče bo to pomagalo, da nihče več ne bi odšel
in da se bodo tisti, ki so odšli, nekoč vrnili.
Stara sem enajst let.
Živim na Kosovu.
Hiša, v kateri živim, ni tista, v kateri sem se rodila.
Naša druga hiša je bila iz opek in v drugi vasi.
V kopalnici smo imeli vodo.
Tisto hišo so zažgali, zato sem se z mamo in babico preselila sem.
Od velike noči vsak dan zmanjka elektrike.
Niti baterije v telefonu ne moremo napolniti.
Ponoči skoraj ne spimo.
Ljudje živijo v velikem strahu.
Oblast, zadolžena za nas,
pravi, naj nas ne skrbi, ker nas ščitijo.
Dali so nam piščalke, da zapiskamo v primeru nevarnosti.
Moj najboljši prijatelj Miloš jih je predelal.
Zdaj zvenijo kot petje kosov,
ki jih je veliko v teh gozdovih.
Tako si izmenjavamo sporočila, drugi pa mislijo, da pojejo ptiči.
Ampak kaj nam bodo piščalke?
Ne zaščitijo nas pred strahom.
Nihče nas ne more.
Po tistem, kar se je zgodilo marca, nas je v šoli ostalo samo šest otrok.
Vsi drugi so odšli.
Zdaj bodo prevzeli drugi.
Nisem več poveljnik.
Bog, usmili se in reši naše otroke, ki so še z nami.
Milico, Natalijo, Ružico, Radovana, Smiljana, Miloša.
In vse naše starše, ki še živijo.
Marto, Jelico, Vukico, Milutina, Lazarja, Ilijo, Igorja,
kot tudi vse mrtve in pogrešane.
Bog, pokloni mir svojim služabnikom,
odpusti jim vse grehe in jih sprejmi v nebeško kraljestvo.
Moji so se odločili, da odidemo.
Mama ne zdrži več.
Tudi moja ne. Ampak počakati moramo atija.
Kam greste? -Nekam v Srbijo.
Midva nimava kam.
Naša hiša je zraven Smiljanine.
Natalija, vaša hiša je najbližja cerkvi. Miloš, povej jima.
Z mamo bova ostala.
Če bomo vsi ostali, nam bodo morali pomagati.
Skupaj moramo držati.
Dober dan.
Kaj je tebe prineslo sem, Blagoje?
Ne bodi tak, Milutin. Pomagat sem prišel.
Kako boš pomagal?
Slišal sem, kaj se je zgodilo. Prinesel sem žico, da popraviš.
Pusti nas naprej. Pogovorila se bova.
Zdaj moraš ostati tu, Milutin.
Misliš, da bodo ljudje ostali zaradi tvojih petih metrov žice?
Potrebujemo te tu. Ne smeš oditi. Zdravo.
Zakaj ti ne živiš tu?
Skupaj se bomo organizirali, v redu bo. Poslušaj me.
Vzemi...
Izvoli, poln je. -Hvala.
Vstopita.
Smem?
Lahko dobiva kavo, Vukica? -Seveda, sedita.
Milutin, še vedno iščemo tvoje.
Ne skrbi, primer bomo rešili.
KFOR pravno nič ne more.
Od izginotja mora miniti eno leto,
preden jih razglasijo za mrtve.
Ta dan bo hitro prišel. -Bog daj.
Poslušaj...
To je iz... občine.
To dajo vsem našim za prvo silo.
To pa je od mene. Za deklico.
Čakaj...
Potrebuješ še kaj?
Moje tele so ubili, človek. -V redu, kupili bomo kravo.
Kdo jo bo kupil? Ti? -Država.
Še do stranišča ne smemo. Pobili nas bodo.
To ni ravno res.
Italijani so tu, da nas ščitijo.
Neumnost.
Hčerino hišo so zažgali.
Kdo nas ščiti?
Odlično.
Hvala.
Vukica...
Baterije za radio. -Hvala.
Boš ti?
Koliko je ura?
Devet čez šest.
SRBSKO-ITALIJANSKI SLOVAR
Ji boš končno povedal?
Ne morem. Ti ji daj. -Jaz?
Od tebe hoče slišati, ne od mene.
Hvala.
Vroče je.
Dobra kava. Sem jo jaz prinesel?
Res je odlična.
Je danes elektrika?
Kaj je bilo to, Milutin?
Sta se ustrašila? Sta zunaj koga našla?
Ves čas tako živimo. V nas mečejo kamne, celo ko ste vi tu.
Zaradi tega kamna boš nocoj ostal z nami.
Če nas ščitijo, kot praviš, jima reci, naj nocoj ostaneta.
Ne znam italijansko. -Milutin, ptič prinese kamen.
Kaj bi ptič s tako velikim kamnom?
V redu... Poročilo.
Eden zate.
Eden zame.
Vidiš poročilo? Vse bo v redu.
Ne skrbi. Vse je pod nadzorom.
Povej ji zdaj, druge priložnosti ne bo.
Kam greste? -Kmalu bo tema.
Zbežite, ko se stemni?
Milutin?
Kaj? Kaj praviš?
Adijo.
Čakaj, stoj. Me slišite?
Kam greste? Kaj naj z vašim poročilom?
Pridete, naredite zmedo in pobegnete.
Kaj pa mi? Kam naj gremo? Kaj naj naredim z dekletoma?
Nikamor ne moremo zbežati.
Blagoje, slišiš?
Govoril bom s poveljnikom, da nekoga pošlje sem.
Vse bo v redu.
Povej mu, naj ne računa več na nas. Tako je pošteno.
Lahko te peljemo do cerkve. -Kaj?
Če bo zmanjkalo elektrike, pokliči v tabor. Telefon zdaj deluje.
Ne bomo se vrnili.
Kaj?
Pazi nase, prijatelj.
Se vidiva jutri?
Zjutraj nismo pobrali Andjelije.
Odšli so.
Tudi Smiljana bo odšla. Vsi bodo odšli.
Celo Miloševa mama.
Kaj pa Miloš?
Obljubil je, da bo ostal.
No, vidiš.
Bova tudi midve odšli, če bo odšel Miloš?
Obljubil je, da bo ostal.
Ampak če ne bo mogel?
Nikamor ne moreva.
O tem se nama ni treba odločiti.
Pridi. Pohiti.
Ati, dajva. Porini.
Ded?
Kako dolgo bomo še čakali, da se ati in stric vrneta?
Tu imaš.
Pazi na Boga.
Tako...
Mama, pridi sem.
Bi drugo?
Kaj je?
Italijani?
Niso Italijani.
Mama! -Ostani tam!
Pomagaj mi. -Ne hodi ven.
Potisni.
Dajmo.
Kaj ta tip hoče?
Najbrž, da izstopiva.
Prekleto.
Po dekle sva prišla, gospod.
Milika...
Kje so Italijani?
Po deklico sva prišla.
Da jo odpeljeva v šolo.
Pome sta prišla.
Kje sta Mauricio in Luca?
Jaz sem Jim.
Brandon.
Nate bova pazila.
Kaj pravi? -Nova spremljevalca sta.
Kje so Italijani?
Italijani? Odšli so.
Ni več Italijanov.
Kako ni Italijanov?
Kje so poročila o pogrešanih? Kdo bo to dokončal?
Niti besede ne razumem.
Prevedi. -Ne znam, ded.
Nikamor ne gresta, dokler tega ne rešimo.
Ne boste me imeli za norca.
Samo menjajo vas, rezultatov pa ni.
Tu stoj in glej, kako grem noter.
Tu ne moreta. Zagradil sem vrata. Tu počakaj.
Če hočem v hlev, moram skozi hišo.
Ljubi Jezus, kaj ta tip počne?
Pojma nimam.
Moje tele so ubili. To bom branil z življenjem.
Razumem, da ste jezni. -Moj sin in zet sta izginila.
Vas pa so poslali, da preiskavo začnemo od začetka.
Vem, zakaj so vas poslali.
Previdno. -Da bi vse prikrili.
Da ne bo nihče nikoli nič izvedel.
Raje umrem, kot da to dovolim. Razumeta?
Me slišita? Samo znašate se nad nami, barabe.
Ati. Piščancev ni!
Piščancev ni.
Ste zato prišli? Da nas spodite?
Za vse ste krivi. Vi ste to naredili, prekleti.
Krivi ste za to, kar se nam dogaja.
Vi ste nas bombardirali. -Pridita sem.
Pustili ste nas pocrkati kot pse. -Pridita sem.
Midva bova preverila. Umaknite se.
Ti ljudje so nori. Preveriva to in se poberiva.
Rekel bi, da so divje živali pobile njihove piščance.
Tu skozi so šle.
Misliš, da so bili volkovi?
So tu volkovi?
Najbrž.
Vse sva zabeležila. Poslali vam bomo poročilo.
Baterija... Prazna.
Ne. Žal mi je, to je proti pravilom.
Žal mi je. Tak je postopek. Ni osebno.
Previdni bodite. Zunaj so divje živali. Nevarne so.
V redu. Imaš piščalko?
Piščalko?
Če telefon ne deluje ali se kaj zgodi, uporabiš piščalko.
V redu? Razumeš?
Gremo.
Boš kar sedel?
Kaj bova zdaj?
Igrajo se z nami. Vsi.
Kaj bova s tem?
Bomo to jedli?
Ne morem več, ati.
Ne bom več ostala tu. Niti moj otrok niti ti.
Vsi bomo odšli.
Ne glej tja.
Poglej okrog sebe, poglej, kako živimo.
Me slišiš?
Ati!
Poslušaj me, prosim.
Hej, ustavi!
Tu se ne bomo ustavili. -Pobrati moramo Miloša.
Sedi, Milika. Ne moremo se ustaviti.
Miloš! -Milika!
Miloš!
Milika, gremo. -Miloš!
Miloš, pridi ven.
Zamudila bova v šolo. Miloš!
Miloš!
Milika, nikogar ni tu.
Vsi so odšli, ljubica. Hiša je prazna.
Odšli so. Nikogar ni.
Vrniva se v vozilo.
Po druge otroke moramo. Prav, ljubica?
Natalija, Smiljana in Miloš so včeraj morali oditi.
Njihovi domači niso sprejeli zamenjave Italijanov.
Dokler bo tu vsaj eden od vas, bo šola odprta.
To si zapomnite.
Imate kje biti?
Midva ne.
Babica je rekla, naj vprašam, ali lahko ostaneva v cerkvi.
Pomagala bova, kjerkoli bo treba.
Potrebovali bomo pomoč.
Pa vidve, Milica?
Tvoja mama je klicala.
Obe bi radi odšli,
ampak čakava, da se ati in stric vrneta.
Mama, kaj pa ati?
Našel naju bo.
Kaj bo s kravo?
Rekla si, da je ne moreva pustiti.
Vojaki bodo poskrbeli zanjo.
Bolje ji bo kot v hlevu.
Pa Bogo?
Bogo gre z nama.
Ljubica, to je zelo pomembno.
Pomagaj mi prepričati deda, da moramo vsi oditi.
Ti mu moraš to povedati.
Zdaj hočeš oditi, ker ni več Mauricia.
Nikoli več tega ne ponovi.
Ati...
Nehaj. Nehaj.
Nehaj.
Milutin.
Hvala, ker si prišel.
Noče oditi? -Ne.
Tu sedi.
Povej, Milan.
Ne morem vas več tu zadrževati.
Ne zadržuješ nas ti.
Američani so prevzeli nadzor in to ni začasno.
Večina ljudi je že odšla. Samo vidva z Jelico sta ostala.
In njena vnuka. Z mano bosta v cerkvi.
Milica pravi, da lahko greste nekam.
Otroci govorijo vse mogoče.
Nikoli nismo imeli rezervne hiše.
Milutin, prišel sem pomagat.
Poslušaj ga, ati, prosim.
Tu si več kot eno leto. Kako si pomagal?
Kaj si naredil, da bi jaz kaj izvedel o usodi svojih?
Veš, da tega nihče ne ve. -Ne vem, Milan.
Hotel sem na njivo.
Jovan mi ni pustil. Rekel je: "S Stevanom bova šla..."
Ne govori zdaj o tem.
Ne grem, dokler se ne vrneta.
Me razumeta?
Milutin, žrtvujemo se za žive.
Živi smo, ati.
Vidiš to?
Odkar je krava izgubila tele, daje samo toliko mleka.
Odpeljali so mi vse živali in vrt izsušili z nekim strupom...
Prav zato moramo oditi.
Tako ne moremo več živeti.
Tu ni več življenja za nas, Milutin.
Žal mi je, če sem vas postavil pred dejstvo.
Samo dobro sem hotel.
Odpusti mi.
Ati, spametuj se, prosim.
Čakaj, čakaj...
Bom jaz.
Zapustili so nas, Milan.
Vse.
Spakirajte in odidite.
Gremo.
Pojdita, čakajo vaju.
Kmalu bo tema. -Milutin...
Konec tedna bo. Vojakov ne bo do ponedeljka.
Daj no, ati. -Lahko greste zdaj z mano, v cerkev.
Gremo.
Kar pojdita. Kamor hočeta.
Vprašaj vnukinjo, kaj bi rada.
Poglej jo in jo vprašaj. Enkrat jo vprašaj.
Milica, pridi sem.
Povej dedu, kaj bi rada.
Rada bi, da skupaj odidemo.
Milutin, nimamo veliko časa.
Se vidiva v ponedeljek.
Milica, greva.
Pridi.
Dajmo.
Greva.
Milica!
Pridi, greva. Pridi.
Torej bom odšla sama.
Me slišita?
Grem!
Milica, grem. Odhajam.
Odhajam!
Si to hotel?
Da ne odidem?
Si tako sebičen?
Odpravila si se. Zakaj si se vrnila?
Nas hočeš vse ubiti?
Poslušaj. Tu sem se rodil in tu bom umrl.
Jaz pa se nisem niti Milica. To ni najina hiša.
Kaj pa boš? Šla v svojo hišo?
Sprejmi, da Jovan in Stevan nista živa!
Nikoli se ne bosta vrnila!
Izklopi telefon. Baterijo boš izpraznila.
Prižgala sem zadnjo svečo.
Počutim se kot ta plamenček,
ki zatrepeta ob najrahlejši sapici
in lahko vsak hip ugasne.
Mama bo jezna, ker sem svečo prižgala zgodaj,
ker ne varčujem s svetlobo,
ampak to pismo bi rada čimprej končala.
Učiteljica je rekla, da boste govorili o Kosovu in Metohiji
z ljudmi, ki odločajo o naši usodi.
Zato vam vse to pišem, gospod predsednik.
Saj imam samo eno željo.
Rada bi spet imela atija.
Prosim, preberite to pismo in mi ga pomagajte najti.
Nekoč je šel s stricem Stevanom na njivo in se ni vrnil.
Ime mu je Jovan.
Slišala sem, da so ga nazadnje videli v neki vasi.
To pismo, ki ga pišem vam,
v resnici pišem zanj.
Upam, da ga bo nekje slišal po televiziji.
Vedel bo, da še vedno čakamo, da se vrne.
Vukica, pristavi za kavo.
Mami, lulat me tišči.
Tu se polulaj.
Tu se ne morem.
Moraš se.
Ne sili je.
Ni ji treba tu.
Kača! Hitro noter!
Bogo! -Vžigalice!
Bogo!
Umakni se! Nazaj!
Vukica, posveti!
Bogo!
Drži puško!
Hitro! Vzemi otroka. Pojdita noter!
Nekdo je zunaj.
Na dvorišču so.
Pridi, ljubica.
Vukica, pridi sem, pomagaj mi.
Pohiti. Otrok naj gre pod mizo.
Hitro!
Dajmo, potegni! Potegni!
Dajmo! Močneje!
Čakaj...
Previdno.
Pred hišo so. Hitro skozi loputo.
Ne. Bojim se! Temno je! -Pridi.
Milica, ubogaj mamo.
Izvoli, ljubica.
Takoj pojdita dol.
Pohiti.
Pridi.
Ati... Ati, ne hodi ven.
Ded, ne hodi!
Čakaj. -Mama, ne hodi.
Mama! -Tu počakaj, takoj se vrnem.
Ati, ne hodi ven.
Pusti me! -Ne smeš ven.
Pusti me! -Milutin!
Vrni se dol.
Pusti me!
Ne delaj tega!
Ne!
Prosim, ne!
Pusti me! Vrni se dol. Pojdi!
Ne hodi ven, prosim. Ne hodi ven!
Bežite, barabe! Pobil vas bom!
Ati, prosim, vrni se! -Ne hodite blizu! Streljal bom!
Zdaj grem ven! -Ati, ne!
Bogo!
Poberite se z dvorišča! -Vrni se noter!
Bogo, me slišiš? Bogo!
Zbudi se, Bogo.
Bogo!
Ati!
Ati, prosim, ne hodi tja!
Ati!
Vrni se!
Ne hodi tja!
Vse vas bom pobil!
Ne hodi tja gor, prosim!
Ati, tam ni nikogar!
Nikoli nas ne boste spodili od tod!
Mama! Bogo je mrtev!
Vrni se v hišo.
Nazaj noter! Takoj!
Tu imate, barabe!
Ati, prosim!
Ati!
Zaradi naju. -Tu nimam ničesar več.
Ded, ne odidi!
Prosim, ostani!
Ati!
Hočete mene? Prihajam!
Pobil vas bom.
Ati!
Mama!
Hočete mene? Mene?
Tu sem!
Pridite, pokažite se, hudiči!
Vzeli ste mojega sina.
Zdaj vzemite še mene.
Prihajam, hudiči. Z golimi rokami vas bom zadavil.
Mislite, da se vas bojim?
Pokazal vam bom! Ne bojim se!
Pridi, mama.
Pridi, mama. Oditi morava.
Na.
Pomagaj mi.
Prinesi žganje. Polij ga po rani.
Daj.
Milica... Milica, vrni se.
Pridi dol!
Mama!
Mama, zbudi se!
Mama!
Pridi!
Pridi, skoči!
Skoči! Takoj!
Čakaj...
Premakni to.
Ne morem. -Daj no.
Porini! Porini!
Ko sem te zadnjič videla,
sem bila majhna in bala sem se senc v temi.
Zdaj sem velika in vem,
da bodo sence izginile,
če dovolj dolgo gledam v temo.
Vsak dan te bom čakala, dokler se ne prikažeš pred vrati,
me dvigneš v naročje in me dolgo poljubljaš.
Zato se ničesar več ne bojim.
Tvoja, Milica.
Vukica!
Dihaj, dihaj!
Vukica, dihaj! -Obrni jo na bok.
Prinesite malo vode.
Dihaj, dihaj! -Poškropi jo po obrazu.
Milica! -Milica!
Diha!
Marca 2004 med pogromom proti srbskim prebivalcem
in navkljub prisotnosti mednarodnih mirovnih sil
so albanski ekstremisti izgnali več kot 4000 Srbov
s Kosova in Metohije.
Več kot 600 hiš so zravnali z zemljo
in požgali so 35 pravoslavnih cerkva.
Ubili so 19 ljudi.
Več sto ljudi je še vedno pogrešanih. Njihova usoda je neznana.
MEDIATRANSLATIONS