Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- דייוויד ספייד: זה לא אישי -‬
‫כן!‬
‫כן.‬
‫יפה מאוד.‬
‫תודה, מיניאפוליס. שבו.‬
‫טוב לראות אתכם.‬ ‫תודה לכם, אלה שביציע. אני מעריך את זה.‬
‫אני מעריך את זה שבאתם ושאתם משלמים‬ ‫חצי מהמחיר, אני מודה לכם מאוד.‬
‫מישהי ניסתה לחבק אותי היום, זאת אומרת…‬
‫אני נשמע כמו שמוק, אבל…‬
‫זו הייתה אישה מבוגרת נחמדה מאוד‬
‫והיא ראתה אותי, שנינו קפאנו והיא אמרה,‬ ‫"אין מצב.‬
‫רק רגע.‬
‫לא… אתה…‬
‫מישהו?"‬
‫ואני אומר, "כן."‬
‫והיא אומרת, "תן לי חיבוק."‬
‫ואני כזה, "אוי לא."‬ ‫לא בגלל שאני לא אוהב את זה,‬
‫אני פשוט מת מפחד, מבינים?‬
‫מי עדיין מחבק בימינו? אני חושב,‬ ‫"אולי אוכל להתחמק מזה עם כיף אגרוף."‬
‫והיא אומרת, "לא, בוא הנה. אני מהמחבקים."‬
‫הייתה לה מוטת כנפיים של שני מטר וחצי,‬
‫היא הסתערה עליי ואני ויתרתי,‬
‫אמרתי, "טוב, תביאי חיבוק, נמות שנינו."‬
‫כי אני לא מבין מה קורה.‬
‫אבל אני עד כדי כך פרנואידי.‬
‫ודרך אגב, המשפט "אני מהמחבקים",‬ ‫אפשר להיפטר ממנו?‬
‫הוא כבר לא עובד.‬
‫"אני מהמחבקים" וזהו?‬
‫בלי שאלות?‬
‫זה לא אמור לעבוד יותר, מסיבות ברורות,‬
‫ויש בטח מאה סיבות שזה לא עובד על גברים.‬
‫זאת אומרת, דוד שלי כזה,‬ ‫"קדימה, בוא הנה,‬
‫אני מהתופסים בישבן, בוא לפה,‬ ‫תביא את הישבן העסיסי הזה.‬
‫לא, זה בסדר,‬
‫אני פשוט מהתופסים בישבן.‬
‫שלא ייראה לכם מוזר,‬ ‫לא, אני תופס בישבנים ואני אוהב את זה."‬
‫"הבנו את החלק הזה."‬
‫"אני בחור של פעם, זה חלק מהקסם שלי.‬
‫אני מהנוגעים בקפ"ק, זה מה שאני עושה.‬
‫רק קצת, עם פרקי האצבעות,‬
‫אני אפילו לא מרגיש את זה,‬ ‫אין לי שם קצות עצבים.‬
‫אי אפשר לכעוס על זה.‬
‫תשאלו את המשפחה שלי,‬ ‫אני עושה את זה מאז ותמיד.‬
‫אני אוהב לתת כיף לטוטה מדי פעם,‬ ‫וכולם בסדר עם זה.‬
‫אני לא רוצה להשתנות,‬ ‫תרגיעו עם המודעות החברתית, נו באמת."‬
‫אבל נראה לי שזה כבר לא מקובל.‬
‫אבל אני מקליפורניה,‬ ‫ואני לא יודע אם שמעתם,‬
‫אבל אנחנו נמצאים כבר שלוש שנים‬ ‫בסגר של שבועיים,‬
‫וזה ממש לא הולך טוב.‬
‫זה לא פשוט להיות בסגר,‬ ‫כי אחרי שישה חודשים, הייתי כזה…‬
‫"יש חדש לגבי הסגר שאמור להימשך שבועיים?‬ ‫מישהו אמר לכם משהו?‬
‫כי אני עוד בבית."‬
‫ואז המושל הופיע,‬ ‫ואמרו שהוא מתכוון לערוך מסיבת עיתונאים‬
‫ולהכריז שהוא עומד לפתוח דברים.‬
‫אני רק רוצה מסעדות,‬ ‫זה הדבר היחיד שאכפת לי ממנו.‬
‫אמרתי, "נהדר. בואו נלך למסעדות."‬
‫אז הוא מופיע בטלוויזיה‬ ‫וזה בזבוז זמן מוחלט, כי הוא אומר,‬
‫"החל מיום שני, אנחנו נפעל לפי התו הסגול."‬
‫אני כזה, "מדהים,‬ ‫אין לי מושג מה זה, בואו נעשה את זה."‬
‫"החל מיום שני אנחנו נפתח מחצבות…‬
‫חנויות לתיקון חץ וקשת…"‬ ‫-"מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר 'חץ וקשת'?"‬
‫"מרכזים לעבודות יצירה…‬
‫מקלטים לזחלים…"‬
‫מה לעזאזל הולך כאן? מה קורה פה?‬
‫משהו לגבי מסעדות?‬ ‫לא, זה רק בתו הכתום,‬
‫לא ידעתם את זה? אתם לא…‬
‫זה רק בעוד שנה וחצי."‬
‫ממש מבאס.‬
‫וכמה חודשים לאחר מכן,‬
‫היו לחשושים על חיסון, זוכרים את זה?‬
‫"זריקה, זריקה, זריקה…"‬
‫פפייזר, אני לא יודע איך להגיד את זה.‬ ‫פפייזר.‬
‫אבל אז,‬
‫משום מקום, אחרי כל הזמן הזה,‬ ‫שנה בערך,‬
‫פתאום יצאו שלושה חיסונים באותו יום.‬
‫זה קצת חשוד. לי לא היה אכפת.‬
‫אני מוכן להעלים עין, תדקרו אותי‬ ‫ובואו נלך לאכול, אתם מבינים אותי?‬
‫זה קצת מפוקפק…‬
‫שבאותו שבוע…‬
‫אבל אני בפנים, לא אכפת לי.‬
‫קדימה.‬
‫וזה היה כמו מרוץ סוסים במשך כמה זמן,‬
‫זה הלך ככה, "הינה מגיעה פייזר,‬ ‫עושה רושם שפייזר תגיע ראשונה.‬
‫הינה מודרנה מגיחה מעבר לפינה,‬ ‫מודרנה…‬
‫מי זה שם? אסטרהזניקה!‬
‫ממש בדקה התשעים."‬
‫בכל אופן, פייזר מנצחת,‬
‫ואז יוצא החיסון של פייזר‬ ‫והבחור מכריז על זה,‬
‫והם כל כך גאים, הם כזה, "אנחנו פייזר!‬
‫אנחנו יעילים ב-90%!"‬
‫ואני כזה, "מה אמרתם לי?"‬
‫אני נשבע שחשבתי‬ ‫שהוא התכוון להגיד "פעילים",‬
‫כי למדתי בקולג' קהילתי, אני לא יודע כלום,‬
‫ואמרתי לחבר שלי, "האידיוט הזה אמר את זה‬ ‫לא נכון שלוש פעמים ברצף,‬
‫ואף אחד לא אמר על זה כלום."‬
‫"אנחנו פייזר, יעילים ב-90%,‬
‫וחייבים לאחסן אותנו ב-45 אלף מעלות‬ ‫מתחת לאפס."‬
‫ואני כזה, "זה בסדר.‬
‫תשמעו, יש בזה כמה דברים מוזרים,‬ ‫אבל זה בסדר.‬
‫לכמה המקרר שלי מגיע?‬ ‫לא יודע, אבל אני אקח את זה."‬
‫למוחרת,‬
‫"אנחנו מודרנה!‬
‫אנחנו יעילים ב-95%!‬
‫ומאחסנים אותנו בטמפרטורת חדר."‬
‫אני מקשיב.‬
‫למוחרת, "אנחנו אסטרהזניקה!‬
‫אנחנו 96%‬
‫ואנחנו מגיעים בצורת פצצת אמבטיה."‬ ‫אלוהים אדירים!‬
‫אני בעניין.‬
‫זה נשמע ממש קל.‬
‫טופל!‬
‫ויש את ד"ר זעפני. די נמאס לי ממנו.‬
‫זאת אומרת, בלי להעליב,‬ ‫הוא פשוט משבית שמחות,‬
‫מנחית עליי חדשות רעות.‬
‫אפס ביחסי אנוש, כל פגישה הולכת ככה,‬
‫"מה אתה חושב?"‬ ‫-"יהיה יותר גרוע.‬
‫אם הייתי צריך לנחש בלי שום מידע,‬ ‫הייתי מהמר על זה שיהיה גרוע יותר.‬
‫הכול יהיה רע, יהפוך לגרוע ואז למחורבן."‬
‫תמיד זה ככה, ואני כזה, "לעזאזל, אין לך קצת‬ ‫תקווה? תגוון קצת. חוות דעת נוספת?"‬
‫"לא, אני הבחור שלך, וזה רע."‬
‫ותמיד הייתה להם בפינה ספירה מתעדכנת‬ ‫של מקרי מוות,‬
‫זה היה מחריד.‬
‫הייתי מסתיר אותה עם היד,‬ ‫כי זה היה כל כך מבאס,‬
‫זה היה הטלתרום של ג'רי לואיס.‬ ‫"טיפאני, תריצי את זה!‬
‫הינה, הגענו למיליון!"‬
‫זה לא נותן לי הרגשה טובה.‬
‫זעפני…‬
‫והוא תמיד היה… דרך אגב, הוא המשיך,‬ ‫"יהיה גל חמישי, אני מזהיר אותך, גל חמישי."‬
‫והיה גל חמישי, והוא התלהב מזה בטירוף.‬
‫הוא היה כל כך מאושר. זה התגשם.‬
‫הייתי כזה, "לעזאזל!"‬
‫והוא כזה, "חוזרים לטלוויזיה!‬ ‫איפור, קדימה. התאורה מוכנה."‬
‫"זה עומד להיות רע, גל חמישי,‬
‫זה יהיה יותר גרוע מ'רוקי 5'."‬ ‫לא, זה לא.‬
‫זה לא יהיה יותר גרוע מ"רוקי 5",‬ ‫על מה אתה מדבר?‬
‫אבל אתה נשמע כמו המאמן מ"רוקי 5".‬
‫"זה עומד לכאוב, ילד, תגיע לשפל המדרגה,‬ ‫אתה תסיים בשק גופות בגלל זה."‬
‫שלושה מכם מכירים את "רוקי".‬
‫בעצם…‬
‫בעצם, כששמעתי…‬
‫כשעברתי ללוס אנג'לס,‬ ‫שמעתי שמועה על סטאלון,‬
‫כי… נדמה לי שבשנה שעברה‬ ‫הוא הואשם בכל מיני ענייני "מי טו",‬
‫אני לא יודע אם זה נכון, אבל זה נחשף,‬
‫ואני זוכר שמיד אחרי שעברתי לעיר,‬ ‫שמעתי עליו איזו שמועה מטופשת,‬
‫משהו בסגנון,‬
‫"הבולבול שלו לא עובד."‬
‫"הבולבול לא עובד", שמעתם נכון.‬
‫ואני אומר… אני באמצע מסיבת בירה ואני שואל,‬
‫"מה קרה?"‬
‫והם אומרים, "כן, כי ב'רמבו 3'‬ ‫הוא כנראה לקח סטרואידים או משהו…"‬
‫צפיתי בזה, אני לא אגיד מה קורה,‬ ‫אבל…‬
‫ואני מניח…‬
‫ובנוסף לזה,‬
‫מגוחך ככל שיהיה, הם אמרו, "יש לו שם משאבה,‬
‫כמו משאבת בושם על הירך שלו‬ ‫שדואגת שיעמוד לו." ואני כזה…‬
‫"זה אפשרי? אין מצב."‬
‫אני אומר, "אין מצב שזה נכון,‬ ‫כי אז אני הייתי משתמש בכזה."‬
‫מי לא?‬
‫תנו לי שלוש, תנו לי כמה גיבויים, למה לא?‬
‫זה נשמע נהדר.‬
‫אני מדמיין אותו במסיבה באותם ימים,‬ ‫יש לו איזו חברה באחוזה שלו והוא כזה,‬
‫"אחרי המשקה הזה, אולי…‬
‫נלך לחדר השינה."‬
‫מה? מה? מה?‬
‫והיא אומרת,‬
‫"אני בטח ארצה עוד משקה אחרי זה."‬
‫הוא אומר, "אין בעיה.‬
‫לעזאזל."‬
‫למען ההגינות,‬ ‫הבדיחה היא בעיקר אפקטים קוליים.‬
‫היא נבנתה סביבם.‬
‫נוציא את החלק הזה בעריכה.‬
‫יכאב לי מחר.‬
‫האמת שהיה לי מעיל גדול ללבוש במינסוטה.‬
‫כן!‬
‫דרך אגב, הם לא חירטטו,‬
‫היה מינוס לפני המספר,‬ ‫הייתי כזה, "לא יכול להיות."‬
‫אז אני נוסע לחנות פלצנית בלוס אנג'לס‬ ‫ואומר,‬
‫"אני צריך מעיל חורף גדול."‬
‫והם אומרים, "הינה אחד מצוין,‬ ‫זה מעיל דובון, אבל הוא מצופה עור מבחוץ."‬
‫ואני כזה, "וואו…"‬
‫הם אומרים, "הרבה ראפרים קונים כזה."‬ ‫ואני כזה, "שוכנעתי."‬
‫אם מישהו אחר אמר שזה מגניב והוא ראפר,‬ ‫אני קונה, אין בעיה.‬
‫אני הולך לקנות אותו,‬ ‫אני לובש אותו ואני אומר,‬
‫"אני כבר מת לנסוע עם זה לסקי."‬ ‫והוא אומר…‬
‫"לא הייתי לוקח את זה לסקי."‬
‫אני שואל, "מה, לא היית יוצא‬ ‫עם מעיל החורף שלך לשלג?" והוא עושה…‬
‫"היית יוצא איתו לגשם?"‬ ‫-"לא!‬
‫"לא הייתי יוצא עם זה לשלג, לגשם,‬
‫לברד, לשלג קל, לטפטוף קל…‬
‫לסערות, לרוחות…‬
‫לשחר, לליקוי ירח או חמה…‬
‫לדמדומים או לשעות בין-הערביים.‬
‫זה יותר מעיל שלובשים בפנים."‬ ‫ואני כזה, "כן כן…‬
‫בסלון למשל."‬ ‫והוא אומר, "במטבח, כן.‬
‫בעצם, זה יותר מעיל לאינסטגרם.‬ ‫אתה פשוט מוריד אותו מהקולב,‬
‫מצטלם ומחזיר אותו לארון."‬
‫אני כזה, "הוא עולה 90 אלף? טוב."‬ ‫וקניתי אותו,‬
‫כי לא רציתי להיראות טיפש.‬
‫השתתפתי ב"הרווק" השנה.‬
‫"הרווק בגן עדן".‬
‫שיש בזה קצת…‬ ‫אתם יודעים מה זה, נכון?‬
‫החלק הכי מצחיק היה כשהגעתי,‬
‫כי הם הטיסו אותי למקסיקו‬
‫והם אומרים לי,‬ ‫"אתה תתארח במלון ארבעה כוכבים."‬
‫לא הבנתי שהכוונה לארבעה מתוך אלף.‬
‫אני מתארח באיזה חור וזה…‬
‫זה נשמע מרושע, אבל זה בית,‬
‫אבל המדרגות לחדר שלי נמצאות בחוץ,‬ ‫שזה מוזר.‬
‫אני נמצא שם ויש סרטנים בכל מקום,‬
‫דרך אגב, יש מיליון סרטנים בחוץ‬ ‫ויש עשרת אלפים בפנים.‬
‫אני לא מת על סרטנים, הם די מבחילים בעיניי,‬
‫ויש יותר מדי מהם בבת אחת,‬ ‫זה קצת יותר מדי בשבילי והם פאקינג מפחידים.‬
‫אני אומר לבחור, "יש כאן יותר מדי סרטנים."‬
‫הוא כזה, "זו עונת הסרטנים."‬ ‫ואני כזה…‬
‫"אבל למה בבית שלי? שזה יהיה שם בחוץ."‬ ‫והוא אומר, "אבל הם משוגעים."‬
‫אני עונה, "אלה לא תשובות.‬
‫אתה מבין מה אני רוצה? אני לא רוצה אותם פה‬ ‫כי הם מפחידים אותי בטירוף,‬
‫כי אני די פחדן,‬
‫והם מגעילים, והם הולכים על הצד,‬ ‫שזה ממש מטריד במקרה הטוב.‬
‫מה? מה? מה?‬
‫ואז אתה מסתכל עליהם והם עושים…‬
‫הם נעמדים ועושים…‬
‫לחתוך, לקצוץ!‬
‫הם רק רוצים להרוג. הם לא מפחדים ממך.‬
‫הם סתם עכבישים עם יחסי ציבור טובים,‬ ‫לא מבין למה כולם אוהבים סרטנים.‬
‫והם דופקים על חלונות…‬
‫הם כולם… הם דפוקים.‬
‫אז הבחור כזה, "כן…" ואני אומר,‬ ‫"אני צריך שיהיו פחות ממאה בתוך הבית."‬
‫ואפילו בחדר שלי, שנמצא בקומה השנייה,‬
‫הם פשוט מחכים לי שם.‬
‫יש מינימום שבעה כשאני הולך לישון.‬
‫אני הולך לישון והבחור אומר,‬ ‫"הם לא יעלו לך על המיטה."‬
‫ואני אומר, "הם טיפסו על קיר בגובה 20 מטר‬ ‫כדי להגיע לחדר שלי…‬
‫נראה לי שהם מסוגלים להתמודד עם המזרן שלי."‬
‫האורות דולקים, אז אני ישן ככה…‬
‫והם הולכים ככה…‬
‫ואז אני פוקח עיניים והם כזה…‬
‫ואז אני כזה…‬
‫זה כמו "משחק הדיונון",‬ ‫אור אדום, אור ירוק, לא מוצא חן בעיניי.‬
‫איך הם ראו את זה קודם?‬
‫ואני כזה, "איך הם נכנסים לחדר שלי?"‬ ‫אבל זה הרווח מתחת לדלת שלי.‬
‫הסרטנים אפילו לא צריכים להתכופף,‬ ‫הם פשוט…‬
‫הם נכנסים ישר פנימה, לאף אחד לא אכפת.‬
‫אני נמצא למטה עם הבחור ואני מנסה להסביר‬ ‫שלא מוצא חן בעיניי שהם נופלים עליי מהתקרה,‬
‫שזה משהו שקורה,‬
‫והוא כזה, "כן, אתה יודע…"‬ ‫אני מסתכל על המדרגות,‬
‫ויש זנב שעולה במדרגות, זנב פרוותי,‬ ‫ואני כזה…‬
‫"מה… ראית את הזנב שעולה לחדר שלי?"‬ ‫והוא כזה…‬
‫"יכול להיות שזה יגואר."‬
‫"סליחה, מה אמרת?"‬
‫הוא אומר, "יגואר."‬
‫אני כזה,‬
‫"אין מצב ששמעתי אותך אומר 'יגואר', נכון?"‬
‫והוא אומר, "כן."‬
‫ואין מצב שאתה אומר את זה באושר!‬
‫אתה אמור להגיד את זה ככה,‬ ‫"כן, לעזאזל אחי, יגואר!‬
‫אתה עלול למות!"‬ ‫אבל הוא אומר, "כן." והוא כזה…‬
‫הוא מוסר לי את החדשות הטובות,‬ ‫"אבל אתה יודע,‬
‫אין יותר מדי."‬
‫בסדר.‬
‫שמעתי שמספיק אחד כדי לעשות בלגן,‬ ‫אבל אין בעיה.‬
‫בכל אופן, אני מסתכל שוב,‬ ‫הזנב יורד למטה ואני כזה…‬
‫והוא אומר, "אה, לא, זה רק למור."‬
‫ואני כזה, "למור, תודה לאל. "‬
‫אין לי מושג מה זה, אבל זה בטוח יותר טוב.‬
‫אני כזה, "למור." ואני רואה אותם,‬ ‫כי הם על הזכוכית, מנסים להיכנס…‬
‫הם דופקים ומעבירים לחברים שלהם‬ ‫מסרים בקוד מורס,‬
‫"להרוג בחצות."‬
‫כולם מתאספים ואז הלמור מתקרב,‬ ‫ואני כזה, "היי, זה חמוד."‬
‫הלמור מרים שלושה סרטנים ואז…‬
‫לעזאזל!‬
‫הוא כזה, "אתה הבא בתור, שם בקומה למעלה."‬ ‫ואני, "מאיפה אתה יודע?"‬
‫הבחור כזה, "טוב, אני צריך ללכת."‬
‫זאת עונת הלמורים? מה קורה פה?‬
‫אז הוא עוזב,‬ ‫אני בדרך ל"הרווק בגן עדן"‬
‫שזה בעצם בית זונות.‬ ‫אתם מבינים, אתם מהנהנים.‬
‫אלוהים אדירים. שיהיה.‬
‫טוב, מספיק עם זה.‬ ‫אספר לכם על האימא המתוקה שלי.‬
‫אימא שלי… נסעתי הביתה לחג המולד,‬ ‫היא ממש מתוקה.‬
‫הצטלמנו בארוחה, היא העלתה תמונות‬ ‫לפייסבוק תוך דקות, לא שאלה אף אחד.‬
‫ככה היא עושה את זה.‬ ‫היא קיבלה חמישה לייקים, היא מאושרת.‬
‫יש לה עכשיו כלב בשם סקובי, הוא חמוד מאוד.‬
‫יש לה…‬
‫כלב בשם סקובי, וסקובי הוא כלב נקניק חמוד,‬
‫רזה מאוד עם אוזן אחת למעלה ו…‬
‫אבל עכשיו סקובי ממש שמן.‬
‫פעם הוא נראה כמו מרלון ברנדו הצעיר,‬ ‫סקובי הוא כזה, אתם יודעים,‬
‫ועכשיו הוא נראה כמו ברנדו ב"הסנדק 10".‬
‫הוא כל כך השמין מחטיפים,‬ ‫שכשהוא נובח, זה ככה…‬
‫זאת נביחה שמנה, מבינים למה הכוונה?‬
‫פעם זה היה… ועכשיו זה…‬
‫אני כזה, "אתה נובח? אתה משתעל?"‬
‫אז…‬
‫כשהיא עוזבת אותו היא מרגישה אשמה,‬ ‫והוא אוכל 24 שעות ביממה,‬
‫ויש לה איזו מכונה כזאת שיורה חטיפים…‬
‫עוד אוכל בזמן שהיא הולכת לסופר.‬
‫ואז הוא כזה…‬
‫האוזן…‬
‫כי הוא כזה, "יש כאן רוחות רפאים?"‬
‫במקום לפחד, הוא כזה,‬ ‫"אדאג אחר כך בקשר לפעילות העל-טבעית,‬
‫קודם אוכל את החטיף."‬
‫אז הוא זוחל כאילו הוא עובר מתחת לתיל‬ ‫בטירונות,‬
‫הוא מגיע אליו, והוא כזה…‬
‫"מה אני עושה…‬
‫עם החיים שלי?‬
‫אני אוכל כל הזמן.‬
‫החיים שלי הם מעגל קסמים‬ ‫של אכילה מטופשת והשמנה…‬
‫ברור שאני אוכל את זה,‬ ‫אני סתם חושב בקול רם, אבל…"‬
‫בחזרה לספה.‬
‫ואז, כשאני בא,‬
‫אני כזה, "סקובי!"‬
‫וסקובי כזה,‬
‫"בוא הנה!"‬
‫אני כזה, "לך לעזאזל!‬ ‫אתה אמור לרוץ לדלת, אני האדם." והוא כזה…‬
‫"שב עם סקוב! בוא הנה.‬
‫קדימה.‬
‫שב קצת עם סקובי."‬
‫"לך לעזאזל."‬
‫אני לא אמור להגיד את זה לכלב,‬ ‫אבל…‬
‫אתם יודעים איך זה.‬
‫סקובי.‬
‫אני לא אספר לכם על זה.‬ ‫אני כן אספר לכם שהצוואר שלי עושה לי צרות.‬
‫אז הלכתי לעיסוי.‬
‫ניסיתי ללכת לעיסוי מקצועי‬
‫במלון נחמד מאוד.‬
‫אני הולך למעסה… אני מתקשר לשם,‬
‫אני לא רוצה להישמע סוטה,‬ ‫אבל אני כזה, "אפשר מעסָה?‬
‫ככה אני, פשוט תנו לי בחורה‬ ‫כדי שאיראה הקשוח מבינינו."‬
‫אז הם אומרים, "בטח, אין בעיה."‬
‫אבל הינה מגיעה השעה חמש, ואז אני שומע…‬
‫אלוהים אדירים, אני ניגש לדלת…‬
‫אני מסתכל,‬
‫ועומד שם איזה דולף לונדגרן בגובה שני מטר,‬
‫ואני חושב, "לא, לא."‬
‫אני כזה,‬
‫"אתה מחפש את מכונת הסטרואידים?"‬ ‫והוא כזה,‬
‫"אני מעסה."‬
‫אני אומר, "לא, לא בשבילי,‬ ‫אני ביקשתי בחורה."‬
‫הוא כזה, "לא נשארו בחורות.‬ ‫יש רק אותי, אבל אני כמו דובי."‬
‫ואני כזה, "אני לא יודע למה.‬ ‫זה לא מוצא חן בעיניי. אני לא רוצה את זה."‬
‫הוא אומר, "לא, סמוך עליי.‬
‫אני רק נראה גדול וחזק.‬
‫אני דובי, והם יחייבו אותך בכל מקרה."‬
‫ואני כזה, "טוב, תיכנס." כי…‬
‫הקמצנות שלי ניצחה הפעם.‬
‫אז הוא נכנס ואני אומר, "בוא פשוט ננסה."‬
‫הוא מרים אותי כמו בובת סמרטוטים‬ ‫ומשליך אותי על…‬
‫"אני מסוגל לעלות על השולחן, אדוני."‬
‫זה גורם לי להישמע רכרוכי בטירוף.‬ ‫הוא כזה…‬
‫ואני כזה…‬
‫ואז אני כזה…‬ ‫אני בקושי מצליח לעלות על השולחן,‬
‫אני כזה, "אוקיי. לא ידעתי שזה כל כך גבוה."‬
‫ואז…‬
‫אני שם את הפנים שלי בחור ואז…‬
‫"תגיד לי אם יש לך הוראות כלשהן, כי אני…"‬ ‫ואני כזה, "טוב, דובי. פשוט תתחיל."‬
‫כי אני טיפוס שאף פעם לא מתלונן בעיסוי.‬
‫הוא עושה ככה…‬
‫הפרצוף שלי…‬
‫ואז הוא שובר לי את הצוואר ואני כזה…‬
‫אני אומר, "קצת חלש יותר."‬ ‫והוא כזה, "ששש!"‬
‫אתה לא אמור להשתיק אותי…‬
‫אני הלקוח.‬
‫ואז הוא כזה…‬
‫ואני…‬
‫הוא ממשיך,‬
‫אני סובל מכאבים נוראיים במשך שעה שלמה.‬
‫הכול כואב, אין בזה שום דבר כיפי.‬
‫ובדיוק באמצע היה לי אומץ לומר,‬ ‫"אולי תפחית בעשרה אחוזים…"‬
‫"ששש!"‬
‫השתתקתי כמו נמושה.‬
‫אני ממשיך לשכב שם‬
‫ואז אני קם…‬
‫ונותן לו טיפ. פסיכי לגמרי.‬
‫אני פסיכי.‬
‫טיפ?‬
‫הכי גרוע, ואני נותן טיפ.‬
‫אני כזה, "אחי…" ואז אני מתנצל,‬ ‫"סליחה, לא התכוונתי להיות…‬
‫פשוט הרגשתי מוזר כי אתה בחור ואני לא אוהב‬ ‫להרגיש זרועות שעירות על הגב שלי‬
‫או את הזקפה שלך מתנגשת לי בצלעות,‬ ‫אתה יודע.‬
‫אני מיושן."‬
‫חבר שלי אמר, "אם הצוואר שלך כואב,‬
‫לך לחנות מריחואנה בלוס אנג'לס‬ ‫ברחוב בשם 'יוקה'.‬
‫יוקה… אין סיבה שתכירו,‬
‫זה הרחוב הכי דוחה וקשוח בהוליווד.‬
‫הוא ממש מגעיל, כולם נהרגים שם כל הזמן,‬
‫אני אף פעם לא מגיע לשם,‬ ‫אפילו לא הולך לסבן אילבן שם.‬
‫אתה אמור לחנות ולהיכנס מרצונך החופשי‬ ‫למקום ברחוב הכי גרוע באמריקה,‬
‫שכשיש ירי, אפילו שוטרים אומרים,‬ ‫"זה ביוקה!"‬
‫הם מסמסים אחד לשני,‬ ‫"יוקה!" עם האמוג'י שמושך בכתפיים.‬
‫אקדח מים.‬
‫אז…‬
‫אני הולך, וזאת לא בדיוק…‬
‫חנות אייפונים נקייה של "אפל".‬
‫לא, זה נראה כמו "מלחמת העולם Z".‬
‫אני נכנס מרצוני החופשי לתוך החור הזה,‬ ‫ואני אומר, "היי." והבחור שם כזה…‬
‫אני כזה, "היי, אני צריך עט מריחואנה‬ ‫או משהו." והוא כזה…‬
‫אני שואל, "אתה עובד כאן?" והוא כזה…‬
‫"אני סובל מחרדה."‬
‫אני כזה,‬
‫"לא אכפת לי, אחי. סליחה, אבל…"‬
‫הוא אומר, "העבודה שלי קשה."‬
‫אני אומר,‬
‫"אחי, שנאתי כל עבודה שהייתה לי אי פעם."‬
‫אני לא סובל צעירים שרוצים להתפטר מכל דבר.‬ ‫אני אומר לו, "יש לי חדשות רעות בשבילך.‬
‫אני סובל מחרדה מאז שנולדתי ועד היום.‬
‫זה לא נהיה קל יותר, אחי, זה מבאס,‬
‫ואם תתפטר,‬ ‫תלך הביתה ותתחרפן שאין לך עבודה,‬
‫אז פשוט תתמיד, אחי, תקשיב לי.‬
‫נראה לך שנהניתי לשטוף כלים ולפנות שולחנות?‬ ‫פשוט תעשה את זה." והוא כזה, "לחץ!"‬
‫ואז הבעלים יוצא החוצה, "היי, מר ספייד!"‬
‫הוא מנפח קצת את החזה.‬
‫"ג'ימי. אנחנו נדאג לו.‬
‫אני דואג לך, בוס!‬
‫היי, תטפל יפה במר ספייד.‬
‫תביא לו קציצות סרטן עם פנטניל, ותביא לו…‬
‫קצת…‬
‫סוכריות תירס עם LSD."‬
‫אז אני אומר, "לא לא, אני בסדר."‬
‫הוא כזה, "לפחות קח סוכריית גומי.‬
‫זה עליי." אני לוקח אותה…‬
‫"אל תאכל את כולה!" ואני כזה…‬
‫"לא לאכול את כל הדבר הזה?"‬
‫"תאכל רק את האוזן." ואני כזה…‬
‫"לך תזדיין, זה שני סנטימטר של אוכל!‬ ‫אני אוכל את הכול!‬
‫אני אמור לאכול את האוזן? היא בגודל כזה!"‬
‫"אתה עומד להיות מחוק לגמרי." ואני כזה…‬
‫"לא יודע, כשנותנים לי עוגייה,‬ ‫אני אוכל הכול,‬
‫אל תגיד לי לאכול פירור אחד בכל פעם.‬
‫שים כל פירור בשקית,‬ ‫זאת מנה, את זה אני מבין."‬
‫אני לא אוהב את החרא הזה.‬ ‫אני שותה וודקה עם סודה,‬
‫משתיים אני שיכור, שלוש זה יותר מדי,‬
‫אבל אפשר למדוד את זה.‬ ‫פה אין לי מושג מה קורה.‬
‫"אי אפשר לאכול שני סנטימטר?"‬ ‫-"לא הייתי עושה את זה."‬
‫קציצות סרטן עם פנטניל…‬
‫פנטניל זה הדבר הכי גרוע בעולם.‬ ‫אתם יודעים איך זה, זה…‬
‫קראתי שהוא חזק פי מאה מהרואין.‬
‫סליחה, מה?‬
‫מה?‬
‫לא פי שלוש, לא פי ארבע,‬
‫פי מאה.‬
‫אמריקה…‬
‫כמה מחוקים אנחנו באמת צריכים להיות?‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫וממתי הרואין זה לחלשים?‬ ‫ברצינות, מתי זה קרה?‬
‫"אתה עוד עושה הרואין?"‬ ‫-"לא, זה רק עד שיגיע הפנטניל.‬
‫לא, הרואין זה כמו אקמול לילה,‬ ‫אני רק נרגע עם זה.‬
‫אני עושה את זה רק כדי להירגע."‬
‫אלוהים.‬
‫הציעו לי סמים בעבר‬
‫והלוואי שאנשים היו כנים.‬
‫כשמציעים לי סמים,‬ ‫אני מעמיד פני מגניב…‬
‫אם אני לא רוצה אותם.‬
‫אבל אני לא אומר את זה ככה סתם.‬
‫אני כזה לוזר.‬
‫הציעו לי הרואין, שמעולם לא ראיתי.‬ ‫הבחור כזה, "ספייד."‬
‫ואני כזה, "מה קורה?"‬ ‫הוא אומר, "רוצה הרואין?"‬
‫"לא, תודה."‬
‫מה אני… מה הקטע של הפאוזה?‬
‫מה אני עושה?‬
‫עם מה אני נאבק? אני לא עושה הרואין.‬
‫אבל הייתי חייב להיות מגניב,‬ ‫הייתי כזה…‬
‫"שיט, הרגע אכלתי.‬
‫לעזאזל, מה השעה?‬
‫לעזאזל!‬
‫זה גם נראה כמו מצבור טוב."‬
‫"מצבור"?‬
‫"זה נראה עשיר!"‬
‫אני מאלתר.‬
‫"אוף, זה נראה ממש כאילו יש בזה חרא דפוק…"‬ ‫אין לי מושג מה אני אומר.‬
‫ואז אני כזה, "יודע מה? אתה יכול לשאול‬ ‫אותי שוב בעוד חצי שעה?‬
‫אתה נשבע שתבוא למצוא אותי?"‬
‫"כן."‬ ‫-"מגניב."‬
‫רץ למכונית שלי ובוכה.‬
‫כי בכנות, אם הייתי רואה הרואין,‬
‫הייתי רוצה לקפוץ על שרפרף ולהגיד,‬ ‫"איכס, עכבר!" אבל…‬
‫אני…‬
‫אני נראה טוב? תודה.‬
‫אמרת את זה?‬
‫זה היה בראש שלי?‬
‫אני… לא, אני…‬
‫זה מצחיק, כי…‬
‫תמיד שקלתי בערך 64 קילו,‬
‫והנושא של משקל הוא מצחיק כי אצל בנים…‬
‫על בנות מופעל הרבה לחץ בנושא‬ ‫ועל גברים לא ממש,‬
‫אבל אתה מנסה להישאר בכושר.‬
‫זכור לי שנשקלתי בפעם האחרונה‬ ‫כשהייתי בערך בן…‬
‫30,‬
‫ושקלתי בערך 64 קילו,‬
‫ומאז תמיד הייתי אומר שאני שוקל 64 קילו.‬
‫אף פעם לא בדקתי שוב,‬ ‫אף פעם לא הסתכלתי שוב.‬
‫"כמה אתה שוקל?"‬ ‫-"64 קילו."‬
‫אבל יש עליות וירידות,‬ ‫אז קצת השמנתי עם הזמן,‬
‫וזה חזר אליי כמו בומרנג, כי…‬
‫עשיתי סרט, וכשעושים סרט, צריך…‬
‫לעבור בדיקה רפואית בשביל הביטוח.‬
‫הינה קצת מידע פנימי על הוליווד,‬ ‫זה נעשה לפני כל סדרה או סרט,‬
‫וכשעשינו את הסרט "מגודלים",‬ ‫הייתי צריך להיבדק לקראתו.‬
‫"מגודלים" זה סרט שבטח ראיתם‬
‫כי רשת TBS מתקיימת בזכותנו‬ ‫בחמש השנים האחרונות.‬
‫כמעט שאי אפשר לא לראות אותו.‬
‫זה כמו "התפוז המכני".‬
‫אז…‬
‫בכל אופן, מתקשרים אליי כדי שאגיע, והרופא…‬
‫אבל אלה פגישות כל כך מהירות, שהן כמעט‬ ‫מזויפות, אז אני אפילו לא רוצה ללכת,‬
‫אני עד כדי כך גרוע. אז…‬
‫הרופא מתקשר אליי, "תגיע לבדיקה."‬
‫אני כזה, "אולי נעשה את זה בטלפון?"‬ ‫והוא כזה…‬
‫"בדיקה רפואית בטלפון?"‬
‫ואני כזה, "כן, ראית אותי ב-TMZ,‬ ‫איך אני מפזז שם בחוץ. אני בסדר."‬
‫הוא אומר, "לא, אני רוצה שתגיע."‬ ‫אז אני אומר, "זה לא ימצא חן בעיני אדם."‬
‫אני דוחף להם את סנדלר לגרון בכל הזדמנות,‬
‫רק כדי שירעדו להם הברכיים.‬
‫אבל הוא אומר, "פשוט תגיע."‬
‫האמת שאני משתמש בזה כל הזמן.‬ ‫בטאקו בל למשל.‬
‫"אין לך צ'אלופה היום?‬
‫זה לא ימצא חן בעיני אדם.‬
‫עכשיו יש לך את זה?"‬
‫והוא כזה, "מי זה אדם?"‬ ‫כך שזה לא תמיד עובד, אבל…‬
‫אז אני הולך לרופא והוא מודד לי לחץ דם‬ ‫ודברים כאלה, והוא שואל, "כמה אתה שוקל?"‬
‫אני אומר, "64 קילו."‬ ‫והוא כזה, "64?"‬
‫"זה מה שאתה מספר לאנשים?"‬ ‫ואני כזה…‬
‫"אדוני, אני שוקל 64 קילו, תכתוב את זה."‬ ‫והוא כזה…‬
‫"למה שלא תעלה על המשקל ונגלה את האמת?"‬ ‫ואני כזה…‬
‫"אחי, צחקתי איתך מקודם,‬ ‫אבל זה לא ימצא חן בעיני אדם."‬
‫הוא כזה, "אני אקח את הסיכון, אז…"‬
‫אז אני עולה על המשקל הישן הזה שיש לרופאים,‬ ‫עם שני המוטות והקוביות הקטנות.‬
‫קוביות קטנות ושחורות.‬ ‫"כל אחד כזה הוא עשר, נכון?‬
‫אני אשים את זה על 60, ואז…‬
‫את הקובייה של היחידות אשים על…‬
‫שש. אני שוקל 66 קילו,‬ ‫כי אני חתיכת שמן, לדבריך."‬
‫אבל באותו זמן, אני די מפחד,‬ ‫"על מה הוא מדבר?" אז אני עושה ככה…‬
‫כי כשאני עולה על משקל,‬ ‫אני מרים את הידיים, מרים את הגבות,‬
‫חושב על נוצות, אתם יודעים,‬
‫כי אתה רוצה להיות קליל.‬
‫אף אחד לא עולה על משקל ועושה…‬
‫אני כמו אריאנה גרנדה, אז…‬
‫אני עושה ככה והמשקל עושה…‬
‫כולם במשרד כזה, "אאוץ'!"‬ ‫ואני כזה, "היי…‬
‫עליתי קצת במשקל, אז…"‬
‫בשלב הזה אני בפאניקה, אני מזיע.‬
‫ואז הוא אומר, "תנסה שוב."‬ ‫ואני כזה…‬
‫"בסדר, הינה זה בא."‬
‫אני שם את זה על 70…‬
‫ואת הקובייה של היחידות אני שם…‬
‫שם אותה על אפס ואני כזה…‬
‫"טוב, אני כמעט 70. לעזאזל, הינה זה בא.‬ ‫אלוהים אדירים.‬
‫רק רגע.‬
‫בלי נעליים,‬
‫בלי גרביים,‬
‫בלי מכנסיים,‬
‫כובע, ארנק, שעון.‬ ‫יש לי ספריי בשיער, תכתוב את זה. קדימה.‬
‫הדבר הזה נופל ברעש והבחור ניגש אליי‬ ‫במלוא ההשפלה,‬
‫מול הפנים שלי…‬
‫מה קורה פה, לעזאזל?‬
‫נתפס לך השריר?‬
‫"זה זז! תפסיק!"‬
‫75.‬
‫75. אני כזה…‬
‫"אין סיכוי שיש לי איפשהו בגוף‬ ‫11 קילו מסתוריים שאני בכלל לא יודע עליהם."‬
‫והרופא אומר,‬
‫"זה לא ימצא חן בעיני אדם."‬
‫הפחד הכי גדול שלי.‬
‫אמרתי לבחורה, "את יודעת שיש לי‬ ‫11 קילו של שומן שמסתובבים לי איפשהו בגוף‬
‫ואני אפילו לא יודע איפה?"‬
‫והיא כזה, "אני מבינה אותך,‬ ‫את חמשת הקילו הראשונים שלי עליתי בציצי."‬
‫סליחה, את מנסה להשוות את זה‬ ‫לאיזושהי בעיה שלא קיימת?‬
‫נראה לך שאם את חמשת הקילו הראשונים שלי‬ ‫הייתי עולה בזין ובביצים,‬
‫הייתי מודאג ובוכה מזה?‬
‫"אוי, הזין שלי כל כך ענקי, אכלתי המון!‬
‫והביצים שלי, אני חייב ללבוש טרנינג‬ ‫כל היום!" לא!‬
‫הייתי הולך לפיצה האט…‬
‫יחד עם כל הגברים האחרים…‬
‫שאני מכיר.‬
‫מעמיס.‬
‫הרופא האמיתי שלי אומר לי,‬ ‫"אתה צריך להגיע לקולונוסקופיה."‬
‫אני אומר, "אני לא אוהב להצטלם.‬
‫אני לא פוטוגני כל כך."‬ ‫והוא כזה,‬
‫"אם אתה לא רוצה,‬ ‫יש דבר אחר שאתה יכול לעשות,‬
‫אם אתה רוצה לנסות, אתה…‬
‫אתה…‬
‫תעשה צרכים בקופסה ותשלח אותה למעבדה.‬
‫היא נבדקת, ואם אין לך סרטן,‬ ‫אתה משוחרר."‬
‫ואני כזה, "אין בעיה,‬ ‫בוא נעשה את זה." אז אני…‬
‫עושה קקי בקופסה.‬
‫אני שולח אותו למעבדה,‬
‫הם שולחים לי אותו מיד בחזרה ואומרים,‬
‫"בבקשה אל תשלח לנו את זה.‬
‫"הרופא שלך עובד עליך.‬
‫אין מצב שנוכל לחפור בקופסה שמלאה‬ ‫בחרא המטונף שלך ולגלות אם יש לך סרטן,‬
‫אתה אידיוט או מה?‬
‫יצאתי איתו לפני עשר שנים,‬ ‫תגיד לו שזה כבר לא מצחיק,‬
‫שיפסיק!"‬
‫הוא שואל, "שלחת את זה?"‬ ‫אני כזה, "כן." והוא אומר, "מצוין!‬
‫אני שונא אותה."‬
‫למה אתה מערב אותי בזה?‬
‫אכלתי היום ארוחת ערב נהדרת‬ ‫באחת מהמסעדות היפות שלכם.‬
‫כן.‬
‫עיר יפה.‬
‫למען האמת, המארחת ניסתה לפטפט קצת,‬
‫שזה בסדר,‬
‫אבל זה בדרך לא מוביל לשום מקום‬ ‫כי זאת הליכה קצרה.‬
‫היא כזה, "מר ספייד,‬ ‫אנחנו נרגשים לארח אותך.‬
‫איך היה השבוע שלך?"‬
‫"הייתי מודאג קצת מהבריאות שלי…"‬ ‫והיא כזה, "הגענו."‬
‫"אני בטוח שזה כלום, אל תדאגי בקשר לזה.‬
‫אעשה בדיקת סי-טי ואשלח את התוצאות‬ ‫לעמדת המארחת, אני בטוח שזה…"‬
‫ממש לא היה לה אכפת.‬
‫אני מתיישב, ולפעמים זאת מסעדה כל כך טובה,‬
‫שהדג הוא במחיר שוק, יצא לכם לראות את זה?‬ ‫הם אפילו לא אומרים לך כמה הוא עולה.‬
‫נראה לי שהמלצר מנסה לנחש כמה אתה עשיר,‬ ‫כי אני שואל,‬
‫"כמה עולה הטונה?" והוא כזה…‬
‫"הטונה עולה…‬
‫הטונה עולה…‬
‫70."‬
‫אני כזה, "70 דולר?"‬ ‫והוא אומר, "40, 40."‬
‫זה לא נורא.‬
‫נראה לי שיש לו אוזנייה ולוחשים לו,‬ ‫"מה הוא לובש? תרד במחיר.‬
‫הוא לובש חולצת בוקרים? תרד במחיר."‬
‫כן…‬
‫אבל לפעמים, אם ההתנהגות שלהם פלצנית מדי,‬
‫אני אומר "שרימפסים" כמו טיפש,‬ ‫רק כדי לראות אם יתקנו אותי‬
‫אף על פי שאסור להם, אז זה תמיד…‬
‫כל כך מטומטם.‬
‫אני אומר, "יש לכם שרימפסים?"‬
‫והוא כזה…‬
‫"כן.‬
‫כן, יש לנו שרימפס."‬
‫אבל אסור לו… הוא חייב לעזור לי,‬ ‫אבל אסור לו להגיד את זה.‬
‫ואני כזה…‬
‫"מגניב, מגניב.‬
‫"יש לך חמישה שרימפסים?"‬
‫"כן…‬
‫יש תרחיש שבו תוכל לקבל‬ ‫חמש יחידות של שרימפס."‬
‫"יש מצב שאתה יכול לקחת עשרה שרימפסים‬
‫ולסדר אותם במעגל,‬ ‫להכין מהם קוקטייל שרימפסים?"‬
‫והוא כזה, "אף אחד בהיסטוריה של העולם‬ ‫לא אמר פאקינג 'קוקטייל שרימפסים'."‬
‫אני כזה, "אילו דגימים יש לכם?‬ ‫ברצינות, יש לכם בשרי צבאים?"‬
‫אני אוהב ללכת למקדונלד'ס ולשאול,‬ ‫"מה דג היום בהמבורגר הדג?‬
‫נדמה לי שאתמול היה לברק.‬
‫נדמה לי."‬
‫זה מטומטם, אבל…‬
‫הבטריה בטלפון שלי התחילה להיגמר‬
‫רציתי להטעין אותו והמארחת כזה,‬ ‫"אני אטעין לך אותו." ואני כזה…‬
‫"אני פשוט אקח את זה ממך." ואני כזה…‬
‫איזה פחד.‬
‫היא אומרת, "הוא יהיה ממש מעבר לפינה."‬ ‫ואני כזה, "אני אפילו לא אוכל לראות אותו?"‬
‫אני לא מוסר אותו, עכשיו אני יודע‬ ‫איך אלק בולדווין הרגיש, אני מבין.‬
‫אף אחד לא רוצה למסור את הטלפון,‬ ‫יש עליו יותר מדי דברים.‬
‫הם לקחו לו את הטלפון וחיפשו דבר אחד,‬
‫כמה הודעות, "היי, אני עומד לשים‬ ‫קליעים אמיתיים באקדח ולהפתיע את כולם."‬
‫אם זה לא זה…‬
‫מה אתם מחפשים?‬
‫אני לא רוצה שהמארחת תעבור לי על התמונות‬
‫ותמצא 500 תמונות "דיק פיק" שלא עמדו ברף.‬
‫ממש לא, שלי לא נראה טוב בתמונות,‬ ‫יש לי חדשות רעות בשבילכם.‬
‫מה? אתם יודעים…‬
‫יש לך… זה סוג של מטבע,‬ ‫זאת אומרת, זה עולם חדש.‬
‫זה…‬
‫פעם היית חייב לעשות את זה,‬ ‫מבינים למה אני מתכוון? בסוף.‬
‫עכשיו אתה פותח בזה.‬ ‫"היי, הינה הזין שלי, אם בא לך…‬
‫הוא מוצא חן בעינייך? רוצה להיפגש לקפה?‬
‫יש בינינו איזו כימיה או…‬
‫עד כאן, הכול טוב?"‬
‫אני כל כך זקן ש…‬ ‫פעם היית צריך לשרטט את הזין שלך,‬
‫מבינים את הכוונה? לפני שהיו מצלמות.‬
‫עם הצללות.‬
‫אבל למען האמת… אמרתי לחבר שלי,‬ ‫"אתה מצלם תמונות כאלה או…?"‬
‫והוא כזה, "כן."‬ ‫ואני שואל, "באמת?"‬
‫ואני כזה, "תראה לי אחת, רק אל תהיה מוזר.‬ ‫אני רוצה לראות. מה?"‬
‫והוא מראה לי, וזה נראה ככה.‬
‫אני כזה, "אפילו לא העמדת אותו מתוך נימוס?"‬
‫הוא אומר, "היא יודעת,‬ ‫אם הוא לטעמה אני שולח את…"‬
‫אני כזה, "זה לא עובד ככה, אחי."‬
‫כמו בשיר של אמינם, "יש לך הזדמנות אחת".‬
‫אתה בחוץ!‬
‫אף אחת לא מחפשת רק פוטנציאל,‬ ‫על מה אתה מדבר?‬
‫ושאלתי איזו בחורה, "את מקבלת אותן?"‬ ‫והיא אמרה, "הן מחרידות."‬
‫אני כזה, "אני חייב לצלם אחת,‬ ‫איך עושים את זה?" והיא כזה…‬
‫"הייתה אחת…"‬ ‫-"אוקיי, איזו אהבת?"‬
‫והיא אומרת, "הוא שכב על הצד,‬ ‫הוא צילם מהרגליים כלפי מעלה‬
‫והוא תפס אותו באחיזת חנק,‬ ‫נשען על המרפק." ואני כזה…‬
‫אני צריך לערב את החבר שלי?‬
‫זה נורא.‬ ‫"היי, לפני הסרט, תעזור לי זריז במשהו…‬
‫אני מוריד את הבגדים,‬ ‫אל תהיה מוזר לגבי זה.‬
‫אני אשכב, אני אסטור לו כדי שיעמוד קצת,‬
‫שיתחיל להתרומם,‬
‫אני אסגור עליו מגירה‬ ‫כדי להזרים קצת דם לאזור,‬
‫ותקשיב, אני אחנוק אותו‬ ‫ואתה תצלם כשאני אספור עד שלוש, בסדר?‬
‫קח את המצלמה שלי ותצלם הרבה יותר מדי‬ ‫תמונות, אני אשמיד חלק אחר כך.‬
‫פשוט תתפרע, בסדר? אחת, שתיים, שלוש.‬
‫חנק, חנק, חנק! קדימה, קדימה, קדימה!‬ ‫עכשיו, עכשיו, עכשיו!‬
‫זה גרוע יותר מעזרה במעבר דירה.‬
‫ניסיתי את זה, "אני פשוט אצלם את זה בבית."‬
‫התאורה הכי גרועה שיש, אני לא יודע כלום,‬ ‫אני פשוט… "במטבח".‬
‫זה עירום.‬
‫תאורת פלורסנט דוחה ומזעזעת,‬ ‫ממש גרועה.‬
‫"צילום רחפן בגינה".‬
‫אבל עמד לי, זה די ביטל את זה,‬ ‫זה נראה כמו שעון שמש.‬
‫ואז צילמתי אחת מאחור.‬
‫הזין שלי אפילו לא היה בתמונה,‬ ‫אבל יודעים מה? אני מנסה דברים.‬
‫אני עושה סיעור מוחות.‬
‫ראו שם רק את הביצים.‬
‫זה היה מיועד לשוק נישה.‬
‫ואל תשכבו על ספה,‬ ‫כי זה יוצר לוק של ציפור בקן, וזה…‬
‫לא מושך.‬
‫הרבה הסירו עוקב, חלק חסמו אותי…‬
‫שתיים דיווחו עליי.‬
‫אני מנסה…‬
‫לצפות ביותר פורנו.‬ ‫זה קשה, אתם יודעים? אני…‬
‫האמת שיש לי חדשות טובות,‬
‫הייתי בשלישייה לא מזמן, בקולג'.‬
‫השלישייה בקולג' היא…‬
‫זה לא היה משהו.‬
‫זה היה אני, חבר שלי ועוד בחור,‬ ‫וזה הלך ככה…‬
‫הינה…‬
‫תקשיבו.‬
‫השלישי היה אמור להיות בחורה,‬ ‫זאת הייתה כל התוכנית.‬
‫ארגנו את הכול,‬
‫ואז היא הבריזה ברגע האחרון.‬
‫אמרתי, "פשוט ניקח אותו ונעשה חזרה פעם אחת,‬
‫בוא נבין את הקצב,‬ ‫בוא נראה אם זה בכלל עובד,‬
‫זאת אומרת…‬
‫נעשה את הכוריאוגרפיה.‬
‫ובמבט לאחור, זה היה קצת גיי מצידנו.‬
‫יודעים מה, לא חשבתי על זה עד הסוף,‬ ‫וזה באמת היה.‬
‫זה היה בסדר, אבל מאוחר יותר,‬
‫עשר שנים לאחר מכן, הייתי בעוד אחת, אבל זה‬ ‫היה דפוק כי הייתי שם עם עוד בחור ובחורה,‬
‫אנחנו מתכוננים להופעה בחדר במלון‬ ‫וכולם שותים,‬
‫ומישהו אומר, "בואו נעשה שלישייה."‬
‫כולם כזה, "כן!"‬ ‫מבלי באמת להבין מה זה אומר.‬
‫אני הולך לקחת משקה,‬
‫הם מתחילים להתמזמז ואז הוא מתרחק משם‬ ‫ואומר, "תורך." ואני כזה…‬
‫הייתה לי הרגשה שאני מקבל את השאריות.‬
‫זה מטורף מצידי?‬
‫זה נמכר לי…‬
‫נראה לי שיש לי עילה משפטית, כי…‬
‫צריכה להיות גם לזה פרסומת של עורכי דין.‬
‫"האם מכרו לך פעם שלישייה‬ ‫וגילית שמדובר בשאריות?"‬
‫"כן!‬
‫כן, זה קרה לי."‬
‫"ייתכן שאתה זכאי לפיצויים."‬
‫זאת המזותליומה שלי, חבר'ה.‬
‫אבל אני מנסה לצפות באתרי פורנו,‬ ‫וחבר שלי אומר, "תצפה בזה."‬
‫ואני כזה, "אני לא יכול יותר,‬ ‫צפיתי כבר ב-500 מיליון סרטונים."‬
‫אבל אני כזה, "בוא נראה מה יש שם."‬
‫אבל אני לא רוצה להיתקע במשך שלושה ימים.‬
‫אני רק רוצה להיכנס ולצאת,‬
‫אז אני מקליד בשורת החיפוש "להביא ביד",‬ ‫הכי קל…‬
‫סתם כדי להתרשם.‬
‫הסרטון עולה ומתחתיו כתוב,‬ ‫"סרטונים נוספים שייתכן שתאהב."‬
‫יצא לכם לראות את…‬
‫הסרטונים הנוספים שייתכן שתאהבו?‬
‫הראשון, "זיון קבוצתי של נערה במעלית",‬ ‫ואני כזה…‬
‫"זה מה שאני אוהב?"‬ ‫-"כן.‬
‫כן, בהחלט."‬
‫"לא, אני רוצה שיביאו ביד."‬
‫זה הכי קל… זה כלום."‬
‫"לא…‬
‫הרצנו עליך כמה בדיקות."‬
‫"לא נכון, לחצתי על שלושה מקשים."‬ ‫-"אתה במקום אפל מאוד כרגע."‬
‫"באמת?‬
‫אלה אנשים שמביאים ביד!"‬
‫"או שתצפה בזה עכשיו או בעוד שבוע,‬ ‫במה אתה בוחר?" ואני כזה…‬
‫"עכשיו."‬
‫זה מכיר אותי יותר טוב מהפסיכולוג שלי.‬ ‫אבל כן חשבתי על זה ש…‬
‫לכולם שם יש בולבול גדול, והייתי כזה,‬ ‫"הלוואי שהיה לי בולבול פורנו ענק."‬
‫ואז…‬
‫ואז חשבתי לעצמי, "זה באמת מה שאני רוצה?"‬
‫זה כנראה בחיים לא יקרה,‬ ‫אבל אם אני אמצא בקבוק ויהיה בתוכו ג'יני…‬
‫כל כך הרבה דברים יצטרכו לקרות,‬ ‫אבל בואו נגיד שהוא יוצא,‬
‫והוא אומר, "יש לך משאלה אחת."‬
‫אני כזה, "רגע, אני לא יכול לעשות את זה."‬ ‫מבינים?‬
‫זה אנוכי מדי.‬
‫קורים כל כך הרבה דברים שאני יכול לתקן.‬
‫לא הייתי עושה את זה.‬ ‫אם היו לי עשר משאלות…‬
‫בטח הייתי קובר את זה איפשהו לקראת הסוף,‬
‫כשהג'יני כבר לא מרוכז.‬
‫הייתי עושה את כל הדברים הטובים,‬ ‫מרפא דברים וכאלה, אבל בסוף…‬
‫אבל אם היו לי חמש, זה היה לא פשוט.‬ ‫חמש…‬
‫אל תגרמו לי לחשוב על זה אפילו, כי…‬
‫נראה לי שזה היה מספר חמש.‬
‫אני יודע!‬
‫הייתי מרפא כמה דברים, אבל לעזאזל,‬ ‫לפעמים הקזינו מנצח, אתם יודעים?‬
‫ככה זה עובד בווגאס.‬
‫שיט.‬
‫ישבתי מול הלפטופ…‬
‫אתם יודעים מה זה "קליקבייט"?‬ ‫אתם יודעים.‬
‫"קליקבייט" זה… אני אסביר לכם.‬
‫כשהופעתי בנאשוויל,‬ ‫מישהו מאחור חטף התקף פרכוסים.‬
‫הוציאו אותו החוצה וביום למוחרת‬ ‫התפרסמה כתבה ב-Yahoo עם הכיתוב,‬
‫"דייוויד ספייד עוצר הופעה‬ ‫בגלל התקף פרכוסים."‬
‫זאת כותרת שמזמינה קליקים, לא ברור לך מה זה‬ ‫אומר, אבל זה טריק כדי לגרום לך להקליק.‬
‫בדרך כלל אתה לוחץ על זה‬ ‫ונכנס לחור תולעת אחרי חור תולעת,‬
‫מלא חלונות וזה כמו איזה טריק.‬
‫אז… זה יותר טוב מכל כתבה אחרת.‬ ‫אז הינה אני, טיפש,‬
‫אני יודע מה זה, וזה הולך ככה,‬ ‫"קארדי בי עושה את זה",‬
‫"התחזית במינסוטה", ואז…‬
‫"מה הירק היחיד שטום בריידי מסרב לאכול?"‬
‫מה?‬
‫זה כל כך מטופש, למי אכפת?‬
‫מה זה? קוקוס?‬
‫זה מטומטם.‬
‫ואז אני יורד למטה…‬
‫אבל הכול מטושטש כי אני לא מצליח להתרכז,‬ ‫כי זה כל מה שאני חושב עליו.‬
‫הם תפסו אותי.‬
‫אז אני חוזר בחזרה ולוחץ על זה,‬ ‫וזה הולך ככה,‬
‫חלון ראשון,‬ ‫"טום בריידי נולד בצפון קליפורניה."‬
‫הבא.‬
‫"טום בריידי התחיל לשחק פוטבול בגיל שבע."‬
‫איפה הירקות המזוינים…‬
‫שנשבעתם באלוהים שתספרו לי עליהם?‬
‫אני אחסוך לכם 27 קליקים,‬
‫מדובר בעגבנייה, גבירותיי ורבותיי.‬
‫הייתי רחוק.‬
‫אבל…‬
‫אני לא עומד בזה, כי ארבע דקות אחר כך,‬
‫אני יורד שם למטה,‬ ‫תחזית, פוטבול, ואז כתוב שם,‬
‫"בחיים לא תנחשו איך השחקנית‬ ‫משנות ה-80 נראית היום!"‬
‫אלוהים.‬
‫אני אחסוך לכם 55 קליקים ושעתיים וחצי,‬
‫היא נראית חרא, גבירותיי ורבותיי.‬
‫זה כל כך מרושע,‬
‫זאת אומרת, היא התבגרה 30 שנה ב-30 שנה,‬ ‫זה היה כל חטאה.‬
‫סליחה באמת שהיא לא נראית‬ ‫כמו שנראתה ב"האי של גיליגן".‬
‫בכתבה הבאה היה כתוב,‬ ‫"תראו את הבן-זונה הזה…" זה היה עליי.‬
‫"מה קרה לבחור הזה?"‬
‫וזאת הייתה תמונה טובה.‬
‫אלוהים… אבל זה לא…‬
‫זה לא לכאן ולא לשם, חבר'ה.‬
‫אני זוכר את היום האחרון לפני…‬
‫אתם יודעים, הסגר.‬
‫ביום הגדול שלי, הלכתי למסעדת IHOP.‬
‫אתם מכירים את IHOP, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי, עכשיו אנחנו מתקדמים לאנשהו.‬
‫מצאתי שערה בביצה שלי‬
‫ואכלתי אותה בכל זאת.‬
‫הינה מה שקרה.‬
‫לא רציתי לחכות 20 דקות לביצה חדשה‬
‫ולא היו עדים מסביב.‬
‫אבל זה היה שיער ערווה, חשוב לציין.‬
‫זה הופך את זה למוזר קצת, נכון?‬
‫שערה קטנה ומסולסלת.‬
‫אפשר לזהות שיער ערווה על המקום.‬
‫יש לו אופי, אתם יודעים…‬
‫והוא עדיין היה מחובר לביצים של הבחור,‬ ‫זה היה הכי גרוע.‬
‫אכלתי סביבה, לאף אחד מאיתנו לא היה אכפת.‬
‫אבל הוא לא עבד שם. חשבתי…‬
‫אגב, אם כבר מדברים על שיער ערווה,‬
‫בנות אומרות,‬ ‫"אצלי הרצפה חלקה, אין שטיח." אבל…‬
‫אצל גברים…‬
‫זה הר ערווה… הייתם פעם במשתנה כאן?‬
‫ממש כאן.‬
‫יש בתוכה אולי…‬
‫50 אלף שערות, ואני לא יודע איך,‬
‫כשאתם נכנסים לשם,‬
‫פשוט תוציאו את הבולבול החוצה ותשתינו.‬
‫על מה הרעש והמהומה?‬
‫זה כאילו שאתם מנקים מברשת…‬
‫מה?‬
‫ויש עשר על החלק העליון,‬
‫הן מנסות לברוח.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא אטפל בזה הלילה, אבל…‬
‫זה מחרפן אותי, אז…‬
‫אני מתוכנת לאהוב פות שעיר,‬
‫גדלתי עם שיחים,‬ ‫גדלתי על המגזינים "האסלר" ו"פנטהאוז".‬
‫בכולם הופיעו שיחים.‬
‫הייתה בחורה… סוף סוף ראיתי אחד,‬ ‫ואני כזה, "השיח שלך…"‬
‫והבחורה אומרת, "כן, כי גדלתי.‬ ‫אני אישה עכשיו, זה מה שקורה.‬
‫מה אתה אוהב? שחלק שם כמו של בת תשע?‬ ‫כמו פדופיל?"‬
‫ואני כזה, "לא…"‬
‫אבל עכשיו…‬
‫עם כל בחורה, "אין לך שיח?"‬ ‫והן כזה, "זה מה שאתה אוהב?"‬
‫ואני כזה…‬
‫"לא, אני אוהב שחלק שם כמו של בת תשע,‬ ‫פדופיל."‬
‫היא כזה, "יופי, יופי.‬
‫זה מה שתקבל."‬ ‫ואני כזה, "מה הסיפור האמיתי?"‬
‫בנות, תיפגשו כולכן ותפתרו את העניין, כי…‬
‫המראה הראשון די הגיוני, ודרך אגב,‬ ‫זה לא היה "מסלול נחיתה" קטן וחמוד,‬
‫לא כשאני התחלתי.‬
‫לא, זה היה כמו בבושקה.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫זה היה משולש מלא, מבינים למה אני מתכוון?‬
‫קצת במורד הרגליים, כמו עשב, מבינים?‬
‫מדגדג קצת בצלעות, אין בזה כללים,‬
‫אין שום חוקים.‬
‫עם תחתונים ישנים‬ ‫זה נראה כאילו כרית אוויר הופעלה.‬
‫הייתי ישן על זה כמו בפרסומת לכריות.‬
‫כשהן מורידות את התחתונים,‬ ‫אני מושך וזה באורך של מטר.‬
‫תתכווצו!‬
‫הלכתי ל"מייסיס" לפני כמה ימים כדי לקנות…‬
‫כל מיני דברים,‬ ‫הייתי צריך לקנות גרביים וחולצה.‬
‫אז אני הולך לסניף שנמצא ב"וואלי".‬
‫הוא רחוק יותר,‬ ‫אבל אני מפורסם שם בערך ב-9% יותר, אז…‬
‫זה שווה את הנסיעה.‬
‫יש לי אפליקציה שאומרת לי.‬ ‫אז אני הולך לשם,‬
‫ו…‬
‫קודם אני רוצה לקנות גרביים,‬ ‫אבל זה לא נמכר כמו נעליים.‬
‫זה לא מידה 41, 42, 43,‬
‫זה פשוט מתאים למידות 37 עד 70.‬
‫אני שמח שהם לא מוכרים קונדומים ככה.‬
‫מתאים למידות "בחור אסייתי" עד "בחור שחור",‬ ‫כי…‬
‫אני…‬
‫אני די יודע שאני…‬
‫קבלו טריק, גברים, קבלו טיפ.‬
‫תקנו את הקונדומים בגודל "מגנום".‬ ‫יודעים למה הכוונה? הענקיים?‬
‫סתם כדי להכניס בנות למצב רוח טוב.‬
‫אתם לא חייבים להשתמש בהם,‬ ‫פשוט תפזרו אותם ברחבי הבית.‬
‫תזרקו אחד ליד האח, אחד ליד הבלנדר,‬ ‫לא משנה,‬
‫אבל שלא יהיה בולט.‬
‫אני משתמש בהם כתחתיות,‬ ‫שזה מטומטם, זה בולט מדי.‬
‫הבחורה כזה, "אלוהים אדירים!"‬ ‫ואני אומר, "מה?‬
‫מה זה עושה שם?‬
‫זה אמור להיות על הזין שלי.‬
‫זה כל כך מביך."‬
‫אבל באמת לא כדאי שתלבשו את אלה‬ ‫שגדולים עליכם,‬
‫כי אין יותר גרוע מקונדום רפוי, נכון בנות?‬ ‫זאת אומרת, זה לא…‬
‫זה כל כך מביך.‬
‫אתה כזה, "זה מגוחך.‬
‫הוא מקולקל, ואת יודעת מה?‬
‫אני אף פעם לא כותב לחברות,‬ ‫על זה אשגר אימייל.‬
‫'אדונים יקרים!'"‬
‫זה תמיד מביך לשאול מהן גומייה‬ ‫כדי שהוא לא ייפול.‬
‫"אפשר להשתמש בזה לרגע? רק כדי…‬
‫שיהיה כיסוי כפול."‬
‫אתה לא רוצה שהוא יזוז ימינה ושמאלה,‬ ‫אתה כזה, "clang goes the trolley",‬
‫אתה מנסה להתבדח על זה…‬
‫אני רוצה להמציא "מגנום ג'וניור".‬
‫קדימה, "הכרישים"!‬
‫"מגנום!" ואז כתוב בקטן "ג'וניור",‬ ‫אז אתה…‬
‫"ג'וניור."‬
‫אני חושב קדימה.‬
‫ואז קניתי חולצה, ו…‬
‫יש להם מראה תשע-כיוונית ב"מייסיס".‬
‫חבר'ה, יצא לכם לראות את עצמכם מהצד?‬
‫אני לא ממליץ על זה.‬
‫תנסו להימנע מזה.‬
‫אני בקושי בסדר עם איך שאני נראה‬ ‫במראה חד-כיוונית, מבינים?‬
‫אני שש או שבע מתוך עשר. אני קורא באינטרנט.‬ ‫אני נשען יותר על האישיות שלי, זה בסדר.‬
‫אני כבר בסדר עם זה, אני מבין,‬
‫אבל ביחס לעצמי, כשאני מסתכל במראה‬ ‫אני יודע מתי אני נראה בסדר.‬
‫אז אני מודד את החולצה.‬
‫זה לא רע, זו…‬
‫חולצת בוקרים…‬
‫זה…‬
‫זה לא… זה אני?‬
‫אין מצב.‬
‫זה מבחיל! זה אני?‬
‫ככה אני נראה מהצד?‬ ‫זה מה שהעולם רואה כל יום?‬
‫מי הזמין את גולום…‬
‫לעזאזל.‬
‫זה כל כך עצוב,‬
‫אני ממש שבע, שש, חמש,‬ ‫שתיים, שתיים, שתיים, שתיים…‬
‫אכזרי.‬
‫ואז אין לי ביטחון.‬ ‫אם אני הולך לבר, אני נשאר שטוח.‬
‫"היי, בנות, אתן עובדות ביחד?‬
‫באותה חברה?‬
‫זה מעניין.‬
‫מה את שותה? וודקה עם סודה?‬ ‫אני אזמין סיבוב."‬
‫תישאר שטוח!‬
‫אלוהים.‬
‫בחיי.‬
‫נראה לי שחבר שלי פדופיל, אבל…‬
‫אני עומד להחליף פה הילוך.‬
‫אבל אני לא בטוח.‬
‫נראה לי שאני צריך לאסוף עוד נתונים‬ ‫לפני שאסגיר אותו, אבל…‬
‫כרגע זאת רק תחושת בטן.‬
‫באתי אליו הביתה,‬ ‫והוא בדיוק צפה בליגת הבייסבול לילדים.‬
‫זה לא נראה לי.‬
‫גם נתתי לו פתח מילוט, אני כזה, "היי…‬
‫אתה מכיר את אחד הילדים בטלוויזיה?"‬ ‫והוא כזה, "לא.‬
‫אבל אתה חייב להודות שהם ספורטאים מדהימים."‬
‫"באמת? הם בני 12."‬
‫הוא אומר, "תסתכל לו על השוקיים."‬ ‫ואני כזה, "להתראות, אני הולך.‬
‫אני אצא על קצות האצבעות‬
‫בזמן שהשוטרים נכנסים."‬
‫אבל אנחנו חיים בעולם מוזר, שבו אי אפשר‬ ‫אפילו להחמיא למישהו על הילד שלו.‬
‫פעם אפשר היה.‬
‫אני קיבלתי הרבה.‬
‫אבל אתם יודעים,‬ ‫מישהו מסתובב עם בת השבע שלו,‬
‫ואם תגידו, "היי, הבת שלך…"‬
‫אי אפשר אפילו להגיד,‬ ‫"הבת שלך ממש יפה." הם כזה…‬
‫מה? בחייכם, באמת?‬
‫זה מעליב, אני רוצה להגן על עצמי ולומר,‬ ‫"אחי, אני לא איזה פדופיל סוטה,‬
‫ותאמין לי, גם אם הייתי,‬ ‫לא הייתי מתחיל מהבת שלך.‬
‫תאמין לי, היא לא כזאת מדהימה.‬
‫כן, היא בסדר.‬
‫אם אני הולך על זה, אתחיל עם הילד‬ ‫שראיתי בסבן אילבן לפני שלושה ימים.‬
‫הוא מספר אחת.‬
‫שלך בתחתית הרשימה.‬
‫יצור.‬
‫בעצם, כשדברים קורים מוקדם בחיים, אתה‬ ‫לא יודע אילו השלכות יהיו להם מאוחר יותר.‬
‫כשמורידים למישהו את המכנסיים‬ ‫בבית הספר היסודי,‬
‫זה מטופש, מצחיק, כולנו עשינו את זה.‬
‫הייתי בן 11, שיחקנו כדורגל…‬
‫מישהו אתגר אותי להוריד למאמן את המכנסיים.‬ ‫במבט לאחור, זה היה רעיון ממש גרוע.‬
‫"תוריד למאמן את המכנסיים בזמן משחק."‬
‫ואף אחד לא אמר לי שהיה לו‬ ‫את זין האנקונדה הכי גדול בהיסטוריה,‬
‫ושהוא לא לובש תחתונים.‬
‫אז הינה אני בא,‬
‫ואני כזה…‬
‫וכולם היו כזה, "מה לעזאזל?"‬ ‫כל האצטדיון קפא.‬
‫במיוחד הוא, הוא כל כך נהנה מזה.‬
‫הוא ישב שם ונתן לו להתנופף קצת ברוח.‬
‫"תסתכלו כמה שאתם רוצים!"‬
‫שכולם ידעו מי הבוס, אתם יודעים.‬
‫הוא אפילו לא משך אותם למעלה,‬ ‫הוא חיכה לפסק זמן שמונה דקות אחר כך.‬
‫לבסוף הוא כזה…‬
‫"ילדים משוגעים שכמותכם."‬
‫ואז כל האימהות התחילו להגיע לאימון‬ ‫שעה מוקדם יותר,‬
‫לבושות כאילו הן הולכות‬ ‫לטקס גלובוס הזהב או משהו.‬
‫אלוהים.‬
‫לפלרטט עם בנות זה קשוח.‬ ‫לפעמים אתה מפלרטט ואתה כזה…‬
‫הזמנתי בחורה לצאת איתי,‬ ‫וגברים, קבלו טיפ,‬
‫אם הן לא מסמסות לך בחזרה מיד,‬ ‫אתה אבוד, זה נגמר.‬
‫שלחתי לבחורה הודעה ולקח לה ארבעה ימים,‬
‫והיא כזה, "אני המסמסת הכי גרועה בעולם."‬
‫ואני כזה…‬
‫אני עונה, ואחרי שלושה ימים היא כזה,‬ ‫"אלוהים, איזו מעופפת אני.‬
‫אני כל כך גרועה בזה."‬
‫אף אחד לא גרוע באסמסים, דרך אגב,‬ ‫אף אחד בעולם הזה.‬
‫זה כזה תירוץ חרטא,‬ ‫כי בסופו של דבר כן יצאתי איתה לארוחת ערב,‬
‫וכל הלילה היא רכונה ככה מעל הטלפון.‬
‫אני כזה, "אני רואה שאת מתחילה‬ ‫להבין איך זה עובד.‬
‫את ממש תופסת את העניין.‬
‫כל הכבוד."‬
‫כל כך מטומטם. כל כך מטומטם!‬
‫אלוהים. אז…‬
‫ראיתי את…‬
‫קייטלין ג'נר בתערוכת מכוניות.‬
‫יודעים מי זו קיילין ג'נר?‬
‫בילדותי, קייטלין ג'נר הייתה ברוס ג'נר‬ ‫והשתתפה בהרבה אולימפיאדות,‬
‫ואז היה שם חילוף קטן ששמעתם עליו, ו…‬
‫בסדר.‬
‫הדבר היחיד בזה שלדעתי היה קצת…‬
‫מעניין,‬ ‫היה השם קייטלין.‬
‫כי…‬
‫הוא שמור לבנות 30.‬
‫לי זה נראה כמו טריק פסיכולוגי‬ ‫כדי להישמע צעירה יותר, ואני מבין את זה,‬
‫אבל זה טריק.‬
‫תראו, קוראים לי דייוויד,‬ ‫שזה כמו מרלון בלנדו, למי אכפת מדייוויד?‬
‫זה מטומטם ונשכח בקלות.‬
‫אם הייתי רוצה להישמע בן 27,‬ ‫הייתי משנה את השם שלי לקונור, נכון?‬
‫ואז אני בן 27 בן לילה.‬
‫הם יגידו, "קונור ספייד, מה נשמע?"‬ ‫ואני כזה, "מעשן לי סיגריה אלקטרונית."‬
‫אבל זה כן נשמע… אתם יודעים…‬
‫זה עשוי לעבוד.‬
‫וקייטלין, היא הייתה בערך בת 71.‬
‫את יודעת מה?‬
‫אין לך זכות להיות "קייטלין".‬ ‫את יודעת מה השם שלך צריך להיות?‬
‫בארב.‬
‫בארב ג'נר, היי.‬
‫"אני בארב.‬
‫מה שלומך?"‬
‫או דוטי או רותי, כל דבר.‬
‫את לא דקוטה, את דולורס,‬ ‫תדאגי שזה יהיה הגיוני.‬
‫אבל בכנות, גם החברים שלי‬ ‫גורמים לי להיראות זקן.‬
‫אני שונא שהחברים שלי‬ ‫גורמים לי להיראות זקן.‬
‫אני שואל בנות,‬ ‫"רוצה לפגוש חברים שלי?" ואני כזה,‬
‫"תכירי את ריק, פיט ורוג'ר."‬ ‫והן כזה, "מה לעזאזל?‬
‫לא תודה, נשמע זקן שם,‬ ‫אין צורך שאפגוש אותם."‬
‫זה טרגי, אני חייב לשקר,‬ ‫"תכירי את איידן, קיידן וג'יידן." והם כזה…‬
‫"בואו ניקח בקבוק."‬
‫וכשקייטלין…‬
‫יצאה מהארון,‬
‫כל המפורסמים תמכו בה,‬ ‫קורטני קוקס וסינדי קרופורד היו כזה,‬
‫"קייטלין נראית מדהים, היא כל כך יפה."‬
‫ומישהו אומר, "את קצת דומה לה."‬
‫"לך לעזאזל, אתה רציני?‬
‫המפלצת הזאת? תחזור בך!"‬
‫והבחור כזה, "את מדברת אחרת פתאום."‬
‫כיף לכם, נכון? אתם נהנים? יופי.‬
‫טוב. כן.‬
‫אני מת על המקום הזה, חבר'ה.‬
‫אני מת על זה שבאתם.‬
‫אני עם חולצת הבוקרים שלי,‬ ‫דברים מסתדרים.‬
‫דברים באמת… כן עליתי על טיסה.‬
‫טסתי לכאן… נגיד שבחברת סאות'ווסט.‬
‫סאות'ווסט היא חברת תעופה די גרועה.‬ ‫זה לא יוצא מהבניין הזה.‬
‫הם… קודם כול, אני טס איתם כבר שנים,‬
‫אבל כשאני נכנס לטרמינל,‬
‫אני אפילו לא 500 מטר משם עדיין, והם כזה…‬
‫"לפני שתעלו על המטוס,‬ ‫אנחנו צריכים לנקות אותו."‬
‫זה פשוט בחור אחד עם תרסיס "בדין"‬ ‫שעושה ככה…‬
‫"בסדר, תכניסו אותם!‬
‫"תכניסו את העדר!" וזה בעצם כולם,‬ ‫"מושבים 1 עד 1000!"‬
‫אני כזה, "זה אני."‬
‫זה כמו פוטבול חשמלי,‬ ‫כולם מתנגשים אחד בשני.‬
‫ואז…‬
‫הדיילת לובשת מכנסיים קצרים,‬
‫כי הם חברת התעופה הכיפית.‬ ‫אני אגלה לכם סוד, אף אחד לא נהנה.‬
‫היא לא, אני לא,‬
‫היא ספוגה בזיעה, כי המרכז שלהם הוא בווגאס,‬
‫אז ככה היא עוברת מהשרוול למטוס,‬
‫"כולם לעלות למטוס!‬
‫בבקשה, אנחנו חייבים לצאת לדרך."‬
‫זה כל מה שמעניין אותם. "לצאת לדרך!‬
‫לצאת, לצאת, לדרך, לדרך. קדימה!"‬
‫אנחנו במסדרון והיא כזה, "בבקשה תפסיקו‬ ‫לחפש מושב במעבר, אין כזה!‬
‫יש רק מושבים באמצע.‬
‫זו חברת התעופה היחידה עם מושבים‬ ‫רק באמצע, זה כמעט בלתי אפשרי.‬
‫יש לנו רק מושבים באמצע.‬
‫ואל תסתכלו אפילו על התאים שמעליכם,‬ ‫הם מלאים.‬
‫הם נסגרו, הם מלאים מאז ארבע לפנות בוקר.‬
‫אין לנו מקום לכבל טלפון, מטבע או מרשמלו.‬
‫שבו, שימו את החרא שלכם על הברכיים.‬
‫שילמתם 49 דולר,‬
‫עשיתם עסקה עם השטן, ידעתם למה אתם נכנסים.‬
‫תשתקו ותסתמו את הפה."‬
‫אז אני יושב שם עם החרא שלי על הברכיים.‬
‫ואני אומר לבחור, "נראה לך שיש פה אוכל?"‬
‫"הבחור הזה חושב שיש אוכל!"‬ ‫ואני כזה, "לא, סתם שאלתי…"‬
‫"הינה מה שקורה עם האוכל.‬
‫נשארו לנו חמש שקיות בוטנים.‬
‫באמצע הטיסה אנחנו נירה אותן‬ ‫ברובה צעצוע, בסדר?‬
‫אז תהיו עירניים, ראש למעלה.‬
‫באחת מהן יש בוטנים קלויים בדבש,‬ ‫אולי תזכו בלוטו.‬
‫אם יש לכם אלרגיה לבוטנים…‬
‫באסה לכם, שתיים כבר פתוחות, אז…‬
‫את כבר ספוגה בזה, מאדג',‬
‫בבקשה תזחלי לשירותים ותמותי שם."‬
‫האמת היא שהם ממש נחמדים.‬ ‫כשירדתי מהמטוס אמרתי,‬
‫"יודעים מה, אני רק רוצה להודות לכם,‬ ‫כי…‬
‫כולם מתקשרים להודיע שהם חולים‬ ‫וטיסות מתעכבות,‬
‫אני מעריך את זה שאתם באים לעבודה."‬ ‫והיא כזה, "אני יודעת, יש לי קורונה ובאתי."‬
‫ואני כזה, "אני יודע, ותודה.‬
‫לזה אני מתכוון. מעל ומעבר."‬
‫ג'יני של פורנו…‬
‫יצא לי לטוס… אלוהים אדירים, זה רולקס.‬
‫יצא לי…‬
‫מטומטם. אני…‬
‫טסתי במטוס פרטי לא מזמן,‬ ‫ואני משוויץ רק כי זה קורה לעיתים נדירות.‬
‫תבינו, אני רואה בחורות באינסטגרם,‬
‫למה כל הדוגמניות כל הזמן במטוסים פרטיים?‬ ‫יש לכם מושג כמה הם יקרים?‬
‫הבנות האלה הן סוג של נערות ליווי.‬ ‫קשה להסביר, אבל…‬
‫הן לא לגמרי נערות ליווי, אבל…‬
‫יודעים מה? תישארו אחר כך ואסביר לכם.‬ ‫אבל בכל אופן, לא בשביל זה אנחנו כאן.‬
‫טסתי במטוסים פרטיים,‬ ‫אני יודע כמה הם עולים,‬
‫והם בגודל כזה, הם ממש כמו מדחום.‬
‫לא מראים את זה באינסטגרם, זה מביך מדי.‬ ‫אבל טסתי בכזה.‬
‫הם בגובה חצי מטר וזה כמו MRI עם כנפיים,‬ ‫אני נמצא שם ככה…‬
‫עשית MRI, עשית MRI…‬
‫עשית MRI.‬
‫מביאים את הפסקול הזה כדי להירגע.‬
‫פטישים!‬
‫אז כן, יש לי מטוס עסיסי אחד,‬
‫הטיסו אותי להופעה בג'קסון הול.‬
‫ממש התלהבתי, הבאתי איתי חבר, אנחנו‬ ‫על המטוס ואני כזה, "סוף סוף מטוס עסיסי,‬
‫אני זוכה לחיות את החיים‬ ‫של נערות הליווי ההן."‬
‫אז אני שם, אני יושב שם,‬
‫והכול הולך טוב,‬
‫ואז הטייס יוצא החוצה,‬
‫והוא יוצא כאילו זה יום הדין, הוא ככה…‬
‫אני כזה, "הליצן הזה מעשן?"‬
‫והוא אומר, "המצב הוא כזה.‬
‫"אנחנו בערך…‬
‫30 משם, ו…‬
‫המצב עומד להיות ממש גרוע."‬
‫ממש אפס ביחסי אנוש. אני כזה…‬
‫"מה זאת אומרת, 'זה עומד להיות ממש גרוע'?‬ ‫מה? איך?"‬
‫והוא אומר, "טוב, יש רוחות במהירות‬ ‫של 200 קמ"ש וסופת שלג רצינית,‬
‫אז זה עומד להיות ממש גרוע.‬
‫אבל אתם יודעים מה?‬
‫בואו נלך על זה."‬
‫הוא מסתלק ואני כזה, "מה?‬
‫הוא אמר שנלך על זה? מה זה אומר?"‬
‫החבר שלי אומר, "נלך על זה."‬ ‫ואני כזה, "נלך על מה?‬
‫זה מפחיד? עדיף שלא נעשה את זה?"‬
‫ואז אני מרגיש…‬
‫אני כזה…‬
‫אני חגור כמו על סוס פרא,‬ ‫הדיאט קולה שלי פוגעת בתקרה,‬
‫אני מת מפחד.‬
‫מכירים את זה שאנשים צוחקים כשהם מפחדים?‬ ‫אני משתין.‬
‫אז אני משתין לכל עבר.‬
‫בכל אופן, זה מפסיק לשנייה והוא כזה,‬ ‫"לך תשאל אותו!" אז אני הולך ככה…‬
‫כבר יש לי בחילה ואני שואל, "היי, מקודם…"‬ ‫והוא צועק, "מה?!" ואני כזה…‬
‫"אני הלקוח! אתה לא אמור לצעוק עליי!"‬
‫אני אומר, "מקודם אמרת משהו בסגנון‬ ‫'ללכת על זה'. לא חייבים ללכת על שום דבר,‬
‫למי אכפת מהחלטורה המטומטמת?"‬ ‫והוא אומר, "היי!‬
‫תקשיב, אם יש לפחות 30 מטר של ראות‬ ‫מעל המסלול,‬
‫מבחינה חוקית, מותר לנו לנחות."‬ ‫אני כזה…‬
‫"מבחינה חוקית?‬
‫זה נשמע רע, אני לא רוצה…"‬ ‫והוא כזה, "יש עשר שניות! שב!"‬
‫אני כזה, "לעזאזל! למה אני ממשיך לעשות‬ ‫את מה שאתה אומר?" ואני מתיישב,‬
‫וזה…‬
‫לא יאומן כמה שזה מפחיד,‬
‫וכשמסתכלים מהחלון רואים רק שלג,‬ ‫ואז כלום, ואז…‬
‫יש פגיעה, ואני כזה, "התרסקנו?‬
‫לא? נחתנו?"‬
‫אז אני קם והינה המדרגות…‬
‫ואני כזה, "אלוהים אדירים, שרדתי."‬
‫אני מתחיל ללכת ואני כזה…‬
‫אני נעמד על המסלול…‬
‫יש קילומטר וחצי של כלום.‬
‫אין אף מטוס ברדיוס של קילומטר וחצי‬ ‫ואני כזה…‬
‫"מה קורה?"‬ ‫ואז שני אנשי צוות פשוט עושים ככה…‬
‫אני שואל, "מה קרה?"‬ ‫והם אומרים, "פשוט צצתם מבעד לעננים."‬
‫אני כזה, "מה?"‬ ‫והם אומרים, "המטוס צץ מגובה 6 מטר,‬
‫"פשוט הופעתם."‬ ‫ואני כזה, "איפה כולם?"‬
‫והוא כזה, "אחי…‬
‫37 מטוסים נאלצו לסטות ממסלולם.‬
‫אתם היחידים שהצליחו לנחות."‬ ‫ואני כזה, "אין מצב!‬
‫"למה הם סטו?"‬ ‫ואני שומע מאחוריי…‬
‫"כי הם פחדנים."‬
‫חבר'ה, תודה על הכול!‬
‫אני אוהב אתכם, אני מעריך את זה.‬
‫- תרגום כתוביות: נעה אביטל -‬