Downloaded from YTS.MX
‎UN PROGRAM SPECIAL DE COMEDIE NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Da!
‎Drăguț.
‎Mulțumesc, Minneapolis.
‎Așezați-vă.
‎Îmi pare bine să vă văd.
‎Mersi celor din balcon. Apreciez.
‎Apreciez că ați plătit ‎jumătate de preț.
‎Vă mulțumesc foarte mult.
‎Cineva a încercat să mă îmbrățișeze azi.
‎O să par un nesimțit, dar…
‎bătrâna era simpatică, m-a văzut…
‎Am încremenit amândoi. Ea zice „Nu.
‎Stai așa!
‎„Nu! Ești cineva celebru?”
‎Eu zic: „Da.”
‎Ea: „Îmbrățișează-mă.”
‎Mă gândeam: „Nu”. ‎Nu pentru că nu-mi place.
‎Dar eram îngrozit.
‎Știți ce zic?
‎Cine se mai îmbrățișează? ‎„Poate scap și salut cu pumnul.”
‎Ea zice: „Nu. Vino aici.
‎Eu îmbrățișez.”
‎Și-a deschis aripile vreo doi metri jumate
‎și m-a atacat în forță, ‎iar eu am renunțat.
‎Am zis: „Bine. Murim amândoi.”
‎Nu știu ce se petrece.
‎Așa sunt eu, paranoic.
‎Apropo, „eu îmbrățișez”… ‎Putem scăpa de asta?
‎Nu mai funcționează.
‎Eu îmbrățișez și atât?
‎Fără comentarii?
‎Nu mai e valabil din motive evidente.
‎Cu siguranță nu între bărbați, ‎din 100 de motive.
‎Unchiul meu e așa. ‎Haide! Vino încoace!
‎Eu prind de fund. Hai!
‎Să aud sunetul ăla!
‎E în regulă.
‎Îmi place să prind de fund.
‎Nu te jena.
‎Eu prind funduri și îmi place.
‎Înțelegem partea asta.
‎Sunt de modă veche.
‎Face parte din șarmul meu.
‎Eu mângâi gogoșici.
‎Cu asta mă ocup.
‎Doar un pic pe degete.
‎Nici măcar nu simt.
‎Nu am terminații nervoase.
‎Nu te poți supăra.
‎Întrebați-mi familia. O fac de când lumea.
‎Îmi place să le frec uneori ‎și nimeni n-a zis nimic.
‎Nu vreau să mă schimb. ‎Nu fiți atât de… Haide!
‎Da, cred că nu mai e la modă.
‎Dar eu sunt din California…
‎Poate știți că au trecut trei ani ‎din cele două săptămâni de izolare,
‎și merge foarte prost.
‎E complicat, fiindcă după șase luni,
‎ziceam:
‎„Se mai știe ceva de săptămânile alea? ‎Nu ți-a spus nimeni nimic?
‎Eu tot în casă stau.”
‎A ieșit guvernatorul
‎și au spus că va ține ‎o conferință de presă
‎și va anunța că deschide chestii.
‎Eu vreau restaurantele. ‎De altceva nu-mi pasă.
‎Am spus „Grozav. Să le deschidă.”
‎A ieșit la televizor,
‎dar degeaba, fiindcă a zis:
‎„De luni, instituim palierul violet.”
‎„Grozav. Habar n-am ce-i aia. ‎Să-i dăm drumul.”
‎„De luni, deschidem carierele de piatră.
‎Ateliere de reparat arcuri.”
‎Ce a zis?
‎A zis arcuri?
‎„Centrele de decupaj.
‎Sanctuare de omizi”.
‎Ce naiba se întâmplă?
‎Ce se petrece?
‎Nimic despre restaurante? ‎Nu, ăla e nivelul mandarină.
‎Nu-l știți?
‎Va fi peste un an jumate…
‎Ce plictisitor!
‎Apoi, după câteva luni,
‎au început șușotelile ‎despre un vaccin. Mai știți?
‎Pfizer. Nu știu cum să pronunț. Pfizer.
‎Apoi,
‎din senin, după atâta timp, cam un an,
‎au apărut brusc ‎trei vaccinuri în aceeași zi.
‎Cam suspect. Nu mi-a păsat.
‎Treacă de la mine. ‎Înțeapă-mă! Hai să mâncăm!
‎Știi ce zic? Cam dubios.
‎În aceeași săptămână.
‎Mă bag.
‎Nu-mi pasă.
‎Hai!
‎A fost ca o cursă de cai, o vreme.
‎Vine Pfizer. ‎Pfizer pare că va fi primul.
‎Vine Moderna pe turnantă, Moderna…
‎Ăsta cine e? AstraZeneca!
‎La un fir de păr.
‎Până la urmă, Pfizer câștigă, ‎cei de la Pfizer ies în față
‎și tipul anunță.
‎Erau atât de mândri: „Suntem Pfizer.
‎Avem 90% eficiență.”
‎Eu zic: „Ce-ați zis?”
‎Vă jur,
‎credeam că a pronunțat greșit „eficiență”,
‎Eu am făcut facultate, dar sunt varză.
‎I-am spus unui prieten: ‎„Idiotul ăsta l-a zis greșit de trei ori
‎și nimeni n-a zis nimic.”
‎Suntem Pfizer cu 90% eficiență ‎și trebuie să fim păstrați…
‎la 45.000 de grade sub zero.
‎Zic: „E în regulă.”
‎Sunt câteva chichițe, dar e în regulă.
‎La cât îngheață frigiderul meu? ‎Știi ceva? Îl iau.
‎A doua zi…
‎Noi suntem Moderna.
‎Avem 95% eficiență.
‎La temperatura camerei.
‎Mă interesează.
‎A doua zi… Suntem AstraZeneca.
‎Avem 96% eficiență.
‎Suntem bombă. La naiba!
‎Mă bag.
‎Pare foarte convenabil.
‎S-a rezolvat.
‎Apoi, dr. Năucii. M-am cam săturat de el.
‎Fără supărare…
‎Îți taie tot cheful.
‎Mă bombarda cu vești proaste.
‎E cinic. Când mă vede, îl întreb:
‎- „Ce crezi? ‎- O să fie mai rău.
‎După mine, fără niciun fel de date, ‎aș zice că va fi mai rău.
‎Va fi rău, mai rău și de rahat.”
‎Nu conta. Ziceam: „La naiba!
‎Nicio speranță? Să luptăm un pic. ‎Altă opinie?”
‎„Nu, eu mă pricep și e rău.”
‎Afișau mereu numărul de morți ‎într-un colț,
‎un lucru îngrozitor.
‎Îl blocam cu mâna, ‎fiindcă era așa de nasol,
‎Ca teletonul lui Jerry Lewis: ‎„Tiffany, hai!
‎Am atins un milion!”
‎Nu-mi place chestia aia.
‎Năucii.
‎Și îi dădea întruna:
‎„Vine valul cinci. ‎Vă avertizez, valul cinci.
‎A venit al cincilea val, ‎iar el se slobozea de plăcere.
‎Era atât de fericit. S-a adeverit.
‎Eu înjuram, el zicea:
‎„Iar la televizor! Machiaj. ‎Hai cu lumina.”
‎„Va fi rău. Al cincilea val.
‎Mai rău decât ‎Rocky V.”
‎Ba nu.
‎Nu va fi mai rău decât ‎Rocky V. ‎Ce tot spui acolo?
‎Vorbești ca antrenorul din ‎Rocky V.
‎„O să te izbească, băiete, ‎o să cazi la podea
‎apoi o să te pună într-un sac.”
‎Vreo trei știu de Rocky.
‎De fapt…
‎Când m-am mutat în Los Angeles, ‎am auzit un zvon despre…
‎Stallone.
‎Fiindcă anul trecut
‎a fost acuzat cu niște chestii „metoo”. ‎Nu știu dacă e adevărat…
‎Așa s-a zvonit. ‎Când m-am mutat în oraș,
‎am auzit un zvon tâmpit despre el.
‎În genul:
‎„Puțulica nu-i mai funcționează.”
‎Nu-i mai funcționează. ‎Ați auzit bine. Zic:
‎„Ca la un chef cu butoi de bere.”
‎Ce s-a întâmplat?
‎Ăia zic: „Da, în ‎Rambo 3, ‎cred că a luat steroizi.”
‎Am văzut eu. ‎Nu spun care sunt efectele, dar…
‎Mă gândesc că…
‎În plus de asta,
‎au spus ceva ridicol:
‎„Are o pompă acolo,
‎ca o pompă de parfum, pe șold. ‎Ca s-o scoale.” Zic:
‎„E posibil? Nici vorbă.”
‎Zic: „Nu e adevărat, ‎altfel aș lua și eu una.”
‎Cine n-ar lua?
‎Dați-mi trei. Două rezerve.
‎„De ce nu?”
‎Cât de grozav ar fi?
‎Mi-l imaginez la o petrecere.
‎Are o iubită în vilă.
‎Zice: „După paharul ăsta, ‎am putea merge în dormitor.”
‎Ce?
‎Ea zice:
‎„Cred că o să mai beau un pahar.”
‎El: „Desigur.”
‎Fir-ar!
‎Sincer, gluma e în mare parte ‎din efecte sonore.
‎Pe baza lor.
‎Vom tăia partea asta.
‎O să mă doară mâine.
‎Mi-am adus o haină groasă în Minnesota.
‎Da!
‎Nu glumeau.
‎Era un minus în fața numărului.
‎Ziceam: „Nu se poate.”
‎Mă duc în Los Angeles ‎la un magazin de fițe și zic:
‎„Vreau o haină mare, de iarnă.” ‎Ei: „Avem una aici.
‎„E o pufoaică, ‎dar e cu piele la exterior.”
‎Iar eu zic…
‎Ei: „Mulți rapperi o cumpără.”
‎Eu: „Vândut”.
‎Dacă rapperii zic de ceva că e cool, ‎eu îl cumpăr.
‎Clar. Mă duc s-o cumpăr.
‎O îmbrac și zic:
‎„Abia aștept să merg la schi cu ea”, ‎iar el zice…
‎„Nu m-aș duce cu ea la schi.”
‎„Nu te-ai duce
‎cu haina de iarnă în zăpadă?
‎Dar în ploaie?”
‎„Nu!”
‎„N-aș lua-o în zăpadă,
‎ploaie, lapoviță, grindină, burniță,
‎furtună, vânt,
‎zori, eclipsă…
‎amurg sau scăpătat.
‎E mai degrabă o haină de interior.” ‎Zic: „Da.”
‎De sufragerie. El: „Bucătărie”.
‎O haină de Instagram.
‎O dai jos.
‎Faci o poză.
‎Și o pui înapoi în dulap.
‎Zic: „Cât costă? 90 de mii?” ‎Știți de ce am cumpărat-o?
‎N-am vrut să par prost.
‎Am fost la ‎Burlacul ‎anul ăsta.
‎Burlacul
‎în paradis.
‎Ceea ce e puțin… Știți ce e, nu?
‎A fost haios când am ajuns,
‎fiindcă m-au pus pe avion ‎până în Mexic și mi-au zis:
‎„Vei sta la un hotel de patru stele.”
‎Nu știam că erau patru din o mie.
‎Stăteam în cocioaba aia și…
‎Par răutăcios, dar e o casă.
‎Scările către camera mea de la etaj ‎erau afară, ceea ce e ciudat.
‎Înăuntru era plin de crabi.
‎Da, erau un milion de crabi afară ‎și 10.000 înăuntru. Zic:
‎„Nu-mi plac crabii. Mă cam dezgustă,
‎sunt prea mulți deodată,
‎mă copleșesc și sunt înfricoșători.”
‎Îi spun unuia:
‎„Sunt prea mulți crabi.”
‎El zice: „E sezonul crabilor.”
‎„Nu în casa mea. Să stea afară.” ‎El zice: „Sunt nebuni.”
‎Zic: „Astea nu-s soluții. ‎Înțelegi ce vreau să fac?
‎Nu-i vreau aici, fiindcă mă îngrozesc, ‎fiindcă sunt delicat,
‎iar ăștia sunt scârboși ‎și umblă în lateral și mi-e frică.”
‎Ce?
‎Apoi te uiți la el și face…
‎Se ridică și fac…
‎Taie! Toacă!
‎Vor doar să ucidă. Nu se tem de tine.
‎Sunt păianjeni cu relații bune.
‎Nu știu cum de tuturor le plac crabii. ‎Ciocănesc în geam.
‎Sunt ciudați.
‎Tipul zice „Da”, iar eu: ‎„Să fie mai puțin de o sută în casă.”
‎Chiar și în camera mea, care e la etaj,
‎stau și mă așteaptă.
‎Erau minimum șapte la culcare. ‎Mă duceam la culcare
‎și tipul zicea: „N-o să urce în pat”. ‎Iar eu zic: „Păi…
‎Au urcat un zid de 18 metri ‎până la camera mea.
‎Cred că se descurcă ‎cu salteaua mea Sealy Posturepedic.
‎Luminile erau aprinse.
‎Dormeam așa…
‎Și ei făceau așa…
‎Eu deschideam ochii, iar ei…
‎Eu…
‎E Jocul Calamarului. Roșu, verde.
‎Nu-mi place.
‎Cum l-au văzut înaintea mea?
‎Zic: „Cum intră în camera mea?”
‎Mă uit și atâta era sub ușă.
‎Nici măcar nu trebuiau să se aplece. ‎Făceau…
‎Intrau direct. Nimănui nu-i pasă.
‎Apoi, eram cu tipul ‎și încercam să-i explic
‎că nu-mi place să cadă de pe tavan ‎pe mine, fiindcă asta făceau.
‎Zice „Știi…” ‎Eu mă uit la scări
‎și văd o coadă urcând, una blănoasă.
‎„Vezi coada aia care urcă în camera mea?” ‎El zice:
‎„Ăla cred că e un jaguar.”
‎Scuze. N-am auzit ce-ai spus.
‎Zice: „Jaguar.”
‎Eu fac…
‎„Cred că vrei să spui jaguar, nu?”
‎Și zice: „Da.”
‎Nu o spui cu veselie!
‎Zici: „Da, futu-i! Un jaguar!
‎Poți muri”. Dar el spune „Da”.
‎Îmi dă vestea bună. Zice: „Știi…
‎Nu sunt mulți.”
‎Bine.
‎Știam că unul e de ajuns, dar fie.
‎Mă uit iar, coada coboară și fac…
‎El zice: „Ba nu. E doar un lemur.”
‎Zic: „Lemur. Slavă Domnului.”
‎Nu știu ce-i ăla. Dar sigur e mai bun.
‎Când zic „lemur”, îi văd.
‎Erau la geam, încercând să intre…
‎Bat, transmit prietenilor ‎un mesaj în cod Morse:
‎„Ucidem la miezul nopții”, apoi se adună,
‎unul vine la mine și zic: „Ce drăguț e!”
‎Zice: „Da.” Ia trei crabi și…
‎Mama mă-sii!
‎Zice: „Tu urmezi. Ești la etaj.” ‎Zic: „De unde știi?”
‎Tipul zice: „Eu plec.”
‎E sezonul lemurilor? Ce e?
‎Mă rog, el pleacă, ‎eu sunt la ‎Burlacul,
‎care e, de fapt, sex nonstop. ‎Știți. Ați dat din cap.
‎Doamne Dumnezeule!
‎Oricum, ajunge cu asta. ‎Scumpa mea mamă.
‎Mama…
‎Am fost acasă de Crăciun. ‎E foarte dulce.
‎Am făcut poze, le-am pus pe Facebook. ‎N-am cerut niciun acord.
‎Așa face. ‎Are cinci aprecieri. E încântată.
‎Are un câine pe nume Scooby. ‎Foarte drăguț.
‎Are…
‎un câine pe nume Scooby, ‎un ‎teckel ‎drăguț…
‎foarte slab, cu o ureche în sus și…
‎Dar Scooby era foarte gras.
‎Arăta ca un tânăr Brando.
‎Scooby e așa…
‎iar acum arată ca Brando în ‎Nașul 10…
‎E foarte gras de la cârnați și când latră…
‎Un lătrat de gras. Știți ce zic?
‎Era… Iar acum…
‎Zic: „Latri? Tușești?”
‎Deci…
‎când ea pleacă, se simte vinovată. ‎El mănâncă 24 de ore pe zi.
‎Apoi are o chestie numită Furby
‎care ricoșează din pereți…
‎Vreau mâncare! Ea e la Costco…
‎Apoi el…
‎Urechea…
‎„Or fi fantome?”
‎În loc să se teamă:
‎„Văd eu mai târziu ‎ce e cu paranormalul ăsta.
‎Întâi mănânc cârnați.”
‎Așa că…
‎Se târăște ca pe sub sârma ghimpată ‎la instrucție.
‎Ajunge la el și…
‎„Ce fac
‎cu viața mea?
‎Mănânc întruna.
‎Viața mea e doar ronțăieli stupide ‎și îngrășare.
‎Dar tot îl mănânc.
‎Mă gândesc cu voce tare, dar…”
‎Înapoi pe canapea.
‎Iar când vin eu,
‎îi zic: „Scooby!”
‎Și Scooby face așa…
‎„Vino încoace!”
‎Zic: „Du-te naibii! ‎Scooby, fugi la ușă!
‎Eu sunt om, știi…”, iar el:
‎„Stai cu Scoob! Vino aici.
‎Haide!
‎„Stai puțin cu Scooby.”
‎Dă-te naibii!
‎N-ar trebui să-i spun asta unui câine, ‎dar… Știți cum e.
‎Scooby… Nu vă spun despre asta.
‎O să vă spun că mă supără gâtul.
‎M-am dus la masaj.
‎Am vrut un masaj profesionist,
‎la un hotel frumos.
‎M-am dus la o maseuză. Am sunat înainte.
‎Nu vreau să par un ciudat ‎și să cer o maseuză…
‎Dar mereu o fac. ‎Dă-mi o fată, ca să par eu ăla dur.
‎Au zis: „Nicio problemă.”
‎Și vine ora cinci. Eu…
‎Apoi aud…
‎Doamne! Mă duc acolo.
‎Mă uit.
‎Era un Dolph Lundgren de doi metri,
‎iar eu zic: „Nu.”
‎Zic:
‎„Scuze. Căutați aparatul ‎cu steroizi?” El zice:
‎„Eu sunt maseuza.”
‎Zic: „Nu. Eu nu vreau.
‎Am spus o fată.” ‎Zice: „Toate sunt ocupate.
‎Sunt doar eu, ursulețul.”
‎Eu…
‎„Nu știu de ce.
‎Nu-mi place. Nu vreau.”
‎Zice: „Ai încredere în mine.
‎Sunt mare și puternic.
‎Sunt ursuleț și te taxează oricum.”
‎Zic: „Bine, dă-i drumul.” Iar el…
‎Zgârcenia mea m-a adus aici.
‎El intră, eu zic: „Hai să încercăm.”
‎Mă ia ca pe o păpușă și mă aruncă.
‎Zic: „Mă urc și singur pe masă, domnule.”
‎Păream cel mai mare fătălău.
‎Făceam…
‎Apoi… De parcă abia mă urcam pe masă.
‎„OK, nu știam că e așa înaltă.”
‎Și…
‎Mi-am pus fața în cerc și apoi…
‎„Anunță-mă dacă dorești ceva,
‎pentru că, din nou, sunt un…” ‎Zic: „Ursuleț. Hai.”
‎Eu sunt genul de om ‎care nu se plânge la masaj.
‎El face așa…
‎Fața mea…
‎Apoi mi-a pocnit gâtul.
‎Zic: „Mai ușurel.” Iar el…
‎Nu șușui.
‎Eu sunt clientul.
‎Apoi, el face…
‎Iar eu…
‎El continuă.
‎Sufăr dureri crunte o oră în cap.
‎Totul e dureros. ‎Nu e nimic distractiv.
‎Am avut curajul să-i zic:
‎„Las-o mai moale cam 10%.”
‎Am șușuit ca un bleg.
‎Am stat întins, apoi m-am ridicat ‎și i-am dat bacșiș. Psihopat.
‎Eu sunt psihopatul.
‎Bacșiș.
‎Cel mai nasol.
‎I-am dat bacșiș.
‎Și mi-am cerut scuze.
‎„Îmi pare rău. Nu voiam să… ‎Mă simt ciudat.
‎Ești bărbat, nu-mi place ‎să-ți simt pe spate părul de pe mână
‎sau erecția ta în coaste, știi?
‎Sunt de modă veche.”
‎Amicul mi-a zis: „Dacă te doare gâtul, ‎du-te la magazinul ăsta. Pe strada Yucca.”
‎Nu trebuie s-o știi.
‎E cea mai scârboasă și nasoală stradă ‎din Hollywood.
‎E brutală. Toți sunt uciși acolo, mereu.
‎Eu o evit mereu.
‎Nu merg la 7-Eleven acolo.
‎Parchezi și, de bunăvoie,
‎mergi într-un loc de pe cea mai proastă ‎stradă din America
‎unde se trage. ‎Până și poliția zice: „E Yucca.”
‎Își trimit mesaje pe telefon:
‎„Yucca”. Emoji cu dat din umeri.
‎Pistol cu apă.
‎Deci…
‎Mă duc. Și nu e…
‎curat ca la Apple, în magazin de iPhone.
‎Nu. Arăta ca în ‎Ziua Z: Apocalipsa.
‎Iar apoi…
‎Mă duc de bunăvoie în rahatul ăsta,
‎salut și tipul ăsta face…
‎„Omule, vreau un cartuș, ceva…”
‎Iar el…
‎Zic: „Lucrezi aici?” El face…
‎Sufăr de anxietate.
‎Eu zic:
‎„Mă doare-n cur, omule. Scuze, dar…”
‎Zice: „Am meserie grea.”
‎Zic:
‎„Am urât toate slujbele din viața mea.”
‎Nu mai suport copiii ‎care vor să renunțe. Îi zic:
‎„Am o veste proastă.
‎Eu am anxietate de când m-am născut.
‎N-o să-ți fie mai bine. Totul e nasol.
‎Dacă renunți, ‎te panichezi că nu ai slujbă.
‎Rezistă, omule. Îți spun.
‎Crezi că-mi place spălatul de vase ‎și servitul? Fă-o.”
‎El zice: „Stres!”
‎Vine proprietarul. „Dle Spade.”
‎Se înfoaie puțin.
‎„Jimmy. Îl rezolvăm.”
‎„Am înțeles, șefu'.”
‎„Ocupă-te de dl Spade.
‎Îi aduci prăjituri cu fentanil, ‎îi mai aduci…
‎niște…
‎bomboane cu LSD.”
‎Zic: „Nu e nevoie.”
‎Zice: „Măcar niște gumă.
‎Plătesc eu.” Eu fac…
‎Zice: „Nu-l mânca tot!”
‎„Să nu-l mănânc tot?”
‎Zice: „Doar urechea.” Iar eu:
‎„Du-te naibii! E doar o bucățică! ‎Mănânc tot.”
‎Doar urechea? E atâta.
‎Zice: „O să fii prăjit.” Păi…
‎„Nu știu. Îmi dai un fursec, ‎îl mănânc tot.
‎Nu-mi spune să-l mănânc ‎câte o firimitură.
‎Ambalează fiecare bucățică.
‎Să fie o doză. Să pricep.”
‎Nu-mi plac. ‎Beau vodcă și din două shoturi mă îmbăt.
‎Trei e cam mult, dar măcar le văd.
‎Aici habar n-am cât e.
‎- „Nu pot mânca un inch?” ‎- Eu n-aș mânca.”
‎Prăjituri cu fentanil.
‎Fentanilul e cel mai rău lucru din lume.
‎Știți și voi.
‎E de o sută de ori mai tare decât heroina.
‎Scuze, ce?
‎Nu de trei, nici de patru,
‎ci de 100 de ori.
‎America,
‎cât de prăjiți trebuie să fim?
‎Adică… Doamne!
‎Și de când heroina e pentru fete? ‎Sincer, ce s-a întâmplat?
‎- „Mai iei heroină? ‎- Nu, dar aștept să-mi vină fentanilul.”
‎Heroina e ca un somnifer.
‎Mă relaxează.
‎O iau să mă simt bine.
‎Iisuse.
‎Mi s-au oferit droguri ‎și aș vrea ca oamenii să fie sinceri.
‎Când mi se oferă droguri, ‎reacționez lejer,
‎dacă nu le vreau, dar n-o spun.
‎Sunt un fraier. Cineva mi-a dat heroină. ‎Nu mai văzusem.
‎Zice ăla: „Spade”. Eu: „Ce e?”. ‎„Vrei heroină?”… Zic:
‎Nu-mi trebuie.
‎Ce sunt? Ce e cu pauza aia?
‎Ce fac?
‎Cu ce mă lupt?
‎Nu iau, dar trebuia să par cool.
‎Zic…
‎La naiba, tocmai am mâncat!
‎La naiba! Cât e ceasul?
‎Futu-i!
‎Pare dintr-un lot bun.
‎Lot?
‎E umflată.
‎Improvizam.
‎Cred că arată beton rahatul ăsta.
‎Nu știam ce spun. Știi ce?
‎Mă mai cauți? Într-o jumătate de oră.
‎Juri că vii să mă cauți?
‎Zic: „Mișto”.
‎Am fugit la mașină și-am plâns.
‎Sincer, dacă aș vedea heroină,
‎aș sări pe un scaun și aș zice: ‎„Un șoricel!”, dar…
‎Eu…
‎Arăt bine? Mulțumesc.
‎Asta ai spus? Sau mi-am imaginat?
‎E amuzant, pentru că…
‎Mereu am cântărit cam 63 kg.
‎Tema greutății e haioasă la băieți.
‎Fetele sunt mai stresate,
‎băieții, nu prea. Încerci să fii în formă.
‎Țin minte că m-am cântărit ultima oară ‎pe la vreo 30 de ani.
‎Aveam cam 63 kg.
‎De-atunci încoace,
‎le spun că am 63 kg.
‎N-am mai verificat. Nu m-am mai uitat.
‎- „Ce greutate ai?” ‎- 63 kg.”
‎Dar ai fluctuații. ‎Am pus puțin pe mine de-atunci.
‎Și mi-am luat-o, fiindcă…
‎Făceam un film, ‎iar când faci un film, trebuie…
‎să fii examinat pentru asigurare.
‎Iată un secret din Hollywood.
‎La fiecare film faci asta.
‎Când făceam ‎Oameni mari și fără minte, ‎a trebuit să mă testez.
‎Probabil ați văzut filmul
‎fiindcă a fost difuzat la TBS ‎cinci ani la rând.
‎Nu prea puteai să-l ratezi. ‎E ca ‎Portocala mecanică.
‎Deci…
‎M-au chemat, iar doctorul…
‎Consultul e foarte rapid.
‎Aproape fals. N-am vrut să intru.
‎Așa rău am ajuns.
‎M-a sunat doctorul: ‎„Vino la consult.”
‎„N-o putem face la telefon?” Zice:
‎„Frate…
‎Consult la telefon?”
‎„Da, m-ai văzut în ‎TMZ.
‎Sar într-o veselie. Sunt bine.”
‎Zice: „Haide, totuși.”
‎Zic: „Lui Adam n-o să-i placă.”
‎Îl scot la înaintare pe Sandler ‎de câte ori pot.
‎Doar ca să-l fac să tremure.
‎Dar zice: „Vino și gata.”
‎O spun mereu. Chiar și la Taco Bell.
‎Nu aveți ‎chalupa‎ azi?
‎Lui Adam n-o să-i placă.
‎Acum aveți?
‎Zice: „Cine-i Adam?” ‎Deci nu merge întotdeauna.
‎Dar…
‎Mă duc la doctor, îmi ia tensiunea…
‎„Câte kilograme ai?”
‎- „63. ‎- 63?
‎Încerci să mă păcălești?” Zic:
‎„Dle, am 63 de kg. Notați!” Zice:
‎„Urcă-te pe cântar și-o să fii sincer.”
‎Am glumit mai devreme, ‎dar lui Adam n-o să-i placă.
‎Zice: „Îmi asum riscul…”
‎Mă duc la cântarul ăla vechi, ‎cu brațe gradate.
‎Două brațe și blocuri mici de beton.
‎Blocuri mici și negre. 20 fiecare, nu?
‎O să-l pun pe 40.
‎Apoi, cel de jos,
‎îl voi pune pe 23.
‎Am 63 kg, cât un bivol, zici tu,
‎Dar eram speriat.
‎„Ce tot spui?” Eu făceam așa…
‎Când mă urc pe cântar, ‎ridic brațele, sprâncenele.
‎Mă gândesc la pene.
‎Fiindcă vrei să fii ușor.
‎Nimeni nu urcă pe cântar așa…
‎Sunt ca Ariana Grande.
‎Deci…
‎Făcem așa… Iar cântarul…
‎Iar ăia din cabinet… Iar eu…
‎M-am îngrășat puțin.
‎Mă panichez. Transpir.
‎Zice: „Încearcă din nou.” Eu…
‎Bine. Haide.
‎Îl pun pe…
‎68 kg, apoi iau juma de kilogram și…
‎îl pun pe zero:
‎„Am aproape 68.” Să vezi acum. ‎Apoi zic: „Doamne!”
‎Stai puțin! Jos pantofii!
‎Jos șosetele!
‎Jos pantalonii!
‎Portofel, ceas. Mi-am dat cu fixativ.
‎Notează. Așa!
‎Chestia asta face așa… Tipul ăsta vine,
‎umil de-a dreptul, prin fața mea.
‎Ce dracu' se întâmplă?
‎Ai crampe la deget?
‎S-a mișcat. Oprește-te!
‎75 kg.
‎La 75, zic:
‎„Nu se poate să am 25 de kilograme ‎de greutate misterioasă
‎undeva pe corpul meu, ‎despre care să nu știu.”
‎Zice:
‎„Lui Adam n-o să-i placă.”
‎De asta mă temeam.
‎I-am spus unei fete: ‎„Știi că am vreo 12 kg de osânză
‎undeva în mine,
‎dar habar n-am unde?”
‎Zice: „Știu. Eu am pus ‎primele cinci pe sâni.”
‎E ceva fals în comparația asta ‎pe care-o faci?
‎Crezi că, dacă aș pune cinci kilograme ‎pe sculă și pe coaie,
‎aș fi îngrijorat și aș plânge?
‎Scula mea e uriașă. Am mâncat mult.
‎Și coaiele. O să port trening mereu.
‎Nu. Aș fi la Pizza Hut
‎cu toți bărbații…
‎Știu.
‎Înfulecând de zor.
‎Doctorul meu zice: ‎„Trebuie să-ți faci o colonoscopie.”
‎Zic: „Sunt rușinos.”
‎Nu prea sunt fotogenic. Zice:
‎„Dacă nu vrei, poți face altceva.
‎Poți încerca undeva,
‎unde
‎faci într-o cutie la baie, ‎o trimiți la laborator,
‎și ei o analizează.
‎Dacă n-ai cancer, ai scăpat.”
‎OK, o fac. Hai s-o facem. Atunci, eu…
‎fac căcuță într-o cutie,
‎o trimit la laborator.
‎Mi-au trimis-o înapoi și-au zis:
‎„Nu trimite așa ceva.
‎Doctorul îți face o farsă.
‎Doar n-o să scotocim ‎în cutia cu rahatul tău ca să aflăm
‎dacă ai cancer. Ești idiot?”
‎„Am ieșit cu el acum zece ani. ‎Spune-i că nu mai e haios.
‎Încetează.”
‎Zice: „L-ai trimis?”
‎- „Da. ‎- Excelent!”
‎O urăsc.
‎Eu ce rol am? De ce sunt implicat?
‎Am avut o cină grozavă în seara asta, ‎la un restaurant frumos.
‎Da.
‎Aveți un oraș frumos.
‎De fapt, gazda a început o discuție,
‎nicio problemă,
‎dar fără rost, ‎fiindcă am mers doar trei metri.
‎„Dle Spade, ne bucurăm c-ați venit. ‎Cum a fost săptămâna?”
‎- „M-a speriat puțin doctorul. ‎- Am ajuns.”
‎Sunt sigură că nu e grav. ‎Eu nu mi-aș face griji.
‎Fac un tomograf. O anunț și pe gazdă.
‎Sunt sigur că…
‎A durut-o în fund.
‎Apoi mă așez. ‎Uneori, restaurantul e generos,
‎peștele e la prețul din piață. ‎Știți? Nu spun cât e.
‎Chelnerul încearcă să afle ‎cât ești de bogat:
‎„Cât e tonul?” Zice:
‎„Tonul e…
‎Șaptezeci.
‎- „Șaptezeci de dolari? ‎- Patruzeci.”
‎Nu e tare scump.
‎Cred că are aparat în ureche.
‎„Ce poartă? Zi mai puțin.”
‎„Poartă cămașă de cowboy? Mai puțin.”
‎Uneori, dacă-i văd că se prostesc, ‎le spun ca un tâmpit
‎că creveții sunt răi, ‎să văd dacă mă contrazic.
‎Deci e mereu
‎ceva stupid.
‎Zic: „Aveți creveți?”
‎Ăla zice…
‎„Da.
‎Avem creveți.”
‎Trebuie să mă ajute, ‎dar nu poate spune asta.
‎Zic: „Da? Super.
‎Aveți cinci creveți?”
‎„Da, există situația ‎în care puteți lua cinci creveți.”
‎„Ați putea lua zece creveți ‎și să-i înghesuiți în cerc.
‎Un cocktail cu creveți.”
‎Nimeni n-a spus vreodată ‎cocktail cu creveți pe pământul ăsta.
‎„Ce pești aveți? Sincer. Aveți elan?”
‎Mă duc la McDonald's: ‎„Ce file de pește aveți azi?”
‎Cred că ieri a fost biban de mare.
‎Cred.
‎Ce prostie!
‎Dar apoi…
‎telefonul mi se descărca și fac…
‎Voiam să-l încarc. „Vi-l încarc eu.”
‎Făceam…
‎„Vi-l iau acum.”
‎Eu făceam…
‎Îngrozitor.
‎Zice: „Îl pun aici, după colț.” Zic:
‎„Ca să nu-l văd?”
‎Nu-l dau. ‎Acum îl înțeleg pe Alec Baldwin.
‎Înțeleg, omule.
‎Nu vrei să dai telefonul. ‎Sunt prea multe pe el.
‎I-au căutat pe telefon un singur lucru. ‎Niște mesaje.
‎„O să pun gloanțe adevărate în armă.”
‎Dacă nu e asta…
‎Atunci, ce cauți?
‎Nu vreau ca gazda ‎să se uite prin fotografii
‎și să găsească cele 500 de poze cu scula ‎care n-au ieșit.
‎N-au ieșit.
‎A mea nu arată bine. Am vești proaste.
‎Ce? Știi, ai…
‎E aur pur. Lumea s-a schimbat.
‎Așa se obișnuia. ‎Știi ce vreau să spun. La sfârșit.
‎Acum începi cu ea. ‎Uite scula mea, dacă vrei…
‎Îți place? Ne vedem la o cafea?
‎Avem vreo chimie sau…
‎Până acum toate bune?
‎Pe vremea mea ‎trebuia să-ți desenezi scula.
‎Știi ce zic? Înainte de camere.
‎Umbre.
‎I-am spus prietenului meu:
‎„Tu faci poze din astea?”
‎- „Da. ‎- Serios?”
‎Arată-mi una, dar nu fi ciudat. ‎Vreau să văd.
‎Și mi-o arată. Așa.
‎„Nici măcar sculată din curtoazie?”
‎„Știe dacă îi place, îi trimit…”
‎Nu așa funcționează, omule.
‎E ca Eminem. Ai o singură șansă.
‎Ești eliminat!
‎Nimeni nu caută potențial.
‎Despre ce vorbești?
‎Am întrebat-o pe fată:
‎- „Tu primești? ‎- Sunt groaznice.”
‎„Am și eu una de pozat. Cum fac?” Zice:
‎„Era una…”
‎„Bine. Care ți-a plăcut?”
‎„Stătea pe o parte. De la picioare în sus.
‎O ținea în palmă. Stătea pe cot.”
‎Trebuie să apelez la amicul meu?
‎E oribil. Înainte de film, repede!
‎O să dau jos totul.
‎Nu fi ciudat. Mă întind aici.
‎O frec puțin, parțial.
‎Să se ridice puțin. O bat de sertar.
‎Să intre niște plasmă. Ascultă…
‎Eu o sufoc, iar tu faci poze la trei.
‎Ia-mi camera și fă câte vrei, oricum.
‎Voi ucide mai târziu.
‎Fă-ți de cap.
‎Bine? 1, 2, 3!
‎Strânge! Hai! Acum!
‎Mai rău decât ajutatul la mutat.
‎Am încercat.
‎„Fac poza în casă.”
‎Lumină proastă. Eu, habarnist.
‎„În bucătărie.”
‎Gol.
‎O lumină fluorescentă îngrozitoare. ‎Foarte rea.
‎Poză cu drona în curte.
‎Aveam o tijă. A anulat-o. ‎Era ca pe un ceas solar.
‎Apoi am făcut una din spate.
‎Nici măcar nu mi se vedea scula. ‎Măcar încerc ceva.
‎Caut idei.
‎Sunt doar niște coaie.
‎Era o piață de nișă.
‎Nu vă întindeți pe canapea.
‎O să arate ca pasărea în cuib.
‎Neatrăgătoare.
‎Câțiva neurmăritori, două blocări.
‎Două rapoarte.
‎Încerc să mă uit la tot mai mult porno.
‎E greu, știți…
‎Am niște vești bune.
‎Recent, am făcut-o în trei, în facultate.
‎Sexul în trei la facultate e…
‎N-a fost grozav.
‎Eu, un amic și un alt tip. ‎Iată ce s-a întâmplat.
‎Uite…
‎Ascultați-mă!
‎Al treilea trebuia să fie fată. ‎Ăsta era planul.
‎Am pregătit totul.
‎Ea a renunțat în ultima clipă.
‎„Hai să-l luăm. O facem măcar o dată.
‎Batem un pic la tobe. ‎Să vedem dacă merge.”
‎Adică…
‎Blochează.
‎Acum zic că e cam gay.
‎Fiindcă nu m-am gândit bine ‎și așa a fost.
‎A fost bine. Mai târziu,
‎după zece ani, încă unul,
‎dar a fost nasol, fiindcă eram eu, ‎un tip și o fată.
‎Stăteam într-o cameră de hotel, ‎toată lumea bea,
‎cineva zice „Hai s-o facem în trei.”
‎Nu se știe sigur ce înseamnă asta.
‎Mă duc să iau de băut,
‎ăia doi se cuplează, el pleacă ‎și zice: „Tu urmezi.”
‎Eu fac…
‎Părea că au fost doar câteva secunde.
‎Sunt nebun? Mi s-a oferit.
‎Parcă ar trebui să fac apel.
‎Ar trebui să fie o reclamă la avocat.
‎Așa cum e la toate.
‎Ți s-a vândut vreodată sex în trei ‎și a durat puțin?
‎Da, mi s-a vândut.
‎Poate ai dreptul la o compensație.
‎Amicii mei cu mezoteliom.
‎Încerc să mă uit la porno.
‎Voi nu? Amicul zice: „Uită-te la ăsta.”
‎„Nu mă pot uita la altul.”
‎Am văzut vreo 500 de milioane de clipuri. ‎O să mă uit!
‎Nu vreau să rămân blocat trei zile.
‎Vreau să intru și să ies.
‎Am scris „video cu labă”, cel mai ușor.
‎Să văd ce iese…
‎Sub ele scrie: „Alte clipuri ‎care s-ar putea să-ți placă.”
‎Ați văzut vreodată
‎alte clipuri care zic ei că-ți plac?
‎Primul: sex în grup ‎cu o adolescentă în lift.
‎Mi-ar plăcea? Da, bineînțeles.
‎Nu. Eu primesc labe.
‎Aia e zero.
‎Te-am analizat puțin.
‎Ba nu. Am apăsat trei taste.
‎Ești într-un loc foarte întunecat.
‎Da? Labă.
‎Te uiți acum sau peste o săptămână.
‎Ce alegi? Eu: „Acum”.
‎Mă cunoaște mai bine decât terapeutul, ‎dar credeam că…
‎Toți au scule uriașe.
‎Aș vrea să am și eu una uriașă.
‎Apoi…
‎M-am gândit: „Oare?” ‎Uite ceva imaginar…
‎Dacă găsesc o sticlă cu un duh în ea…
‎Trebuie să se întâmple multe.
‎Să zicem că iese afară
‎și zice: „Ai voie o singură dorință.”
‎Stai, nu pot!
‎Știți ce zic?
‎E prea egoist.
‎Aș putea repara atâtea.
‎N-aș face-o. ‎Doar dacă aș avea zece dorințe.
‎Aș îngropa-o la sfârșit,
‎când duhul nici nu ar mai fi atent.
‎Fac numai bine, vindec, ‎dar, în final,
‎dacă aș avea cinci, ar fi greu.
‎Nici nu vreau să mă gândesc, pentru că…
‎Cred că ar fi la numărul cinci.
‎Știu.
‎Aș vindeca niște chestii, dar, ‎la naiba, uneori mai și câștigi.
‎Așa funcționează și în Vegas.
‎Rahat!
‎Eram pe laptopul vechi. ‎Știți ce-i un clic-capcană? Știți.
‎Vă spun. ‎Am avut un spectacol în Nashville.
‎Cineva a făcut un atac cerebral
‎și l-au scos afară. ‎A doua zi, pe Yahoo,
‎scria: „David Spade oprește showul ‎din cauza unui atac.”
‎Un titlu de dat clic pe el.
‎Nu știi ce înseamnă. ‎E un truc ca să dai clic.
‎De obicei, dai clic. Treci prin tunele,
‎prin ferestre… E o păcăleală.
‎E mai bun decât alte articole.
‎Deci eu, prostul.
‎Știu ce e și mă uit: „Cardi B face asta…”
‎Vremea din Minnesota, ‎care e singura legumă
‎pe care Tom Brady n-o mănâncă?”
‎Poftim?
‎Ce prostie! Cui îi pasă?
‎Care e? Nuca de cocos?
‎O tâmpenie! Apoi cobor.
‎Totul e neclar ‎pentru că nu mă pot concentra,
‎numai la asta mă gândesc. Și m-au prins.
‎Mă întorc, fac clic pe el și începe…
‎Prima fereastră. Tom Brady ‎s-a născut în nordul Californiei.
‎Următoarea.
‎Tom Brady a început ‎să joace fotbal la șapte ani.
‎Unde dracu' sunt legumele
‎despre care ai jurat
‎c-o să-mi spui?
‎Vă scutesc de 27 de clicuri. ‎E roșia, doamnelor și domnilor.
‎Eram departe.
‎Dar nu mă las, ‎pentru că, peste patru minute,
‎iar sunt acolo. Vremea, fotbal…
‎N-o să ghicești ‎cum arată actrița asta din anii '80.
‎Doamne!
‎Vă scutesc de 55 de clicuri ‎și două ore și jumătate.
‎Arată ca naiba, doamnelor și domnilor.
‎Sunt răutăcios. ‎A îmbătrânit 30 de ani în 30 de ani.
‎Asta a fost greșeala ei.
‎Scuze că nu arată ‎ca pe ‎Insula lui Gilligan.
‎Următoarea zice: „Uită-te la tâmpitul…” ‎Eram eu.
‎Cu ăsta ce s-a întâmplat?
‎Era o poză reușită.
‎Doamne! Nu e…
‎Nu e nici așa, nici pe dincolo.
‎Îmi amintesc ultima zi
‎de izolare.
‎O zi mare. Am fost la IHOP.
‎- Știți ce e IHOP? ‎- Da.
‎Bine. Tot e ceva.
‎Am găsit un fir de păr în ouă ‎dar le-am mâncat, totuși.
‎Uite cum a fost.
‎N-am vrut să aștept 20 de minute ‎pentru altele.
‎N-au fost martori.
‎Era păr pubian. Trebuia s-o spun.
‎E cam ciudat, nu?
‎Un perișor buclat. Îl recunoști din prima.
‎Are un pic de scâboșenie.
‎Era încă atașat de coaie. ‎Asta a fost cel mai rău.
‎Am mâncat în jurul lui. ‎Nu i-a păsat, nu mi-a păsat.
‎Dar nu lucra acolo. Mă gândeam…
‎Apropo, părul pubian există.
‎Fetele zic: „Eu mă rad, n-am tufiș.”
‎Băieți…
‎Muntele Pubian.
‎Dacă ești într-un pisoar, aici…
‎Aici.
‎Găsești circa…
‎50.000 de fire pubiene. Nu știu cum.
‎Intri…
‎și îți scoți puțulica.
‎Ce e cu zgomotul și agitația asta?
‎Parcă ai curăța o perie.
‎Ce? Ai zece pe puntea superioară.
‎Fug ca apucații.
‎Nu știu.
‎Asta n-o repar în seara asta, ‎dar mă înnebunește. Deci…
‎M-au spălat pe creier ‎ca să-mi placă tufișurile.
‎Am crescut cu tufișuri. ‎Cu ‎Hustler ‎și ‎Penthouse.
‎Toate aveau tufiș…
‎Una din fete…
‎Am văzut și eu. Zic: „Ce tufiș ai!”
‎„Da, pentru că am crescut. Sunt femeie.”
‎Asta se întâmplă. Cum îți place? Rasă?
‎Ca la o fetiță de nouă ani? Ești pedofil?
‎Dar acum,
‎la orice fată: „Nu ai tufiș?”
‎Așa îți place? Zic:
‎„Nu, îmi place una de fetiță de nouă ani. ‎Pentru pedofili.”
‎„Bine. Asta primești.”
‎„Care e treaba, de fapt?”
‎Fetelor, adunați-vă, hotărâți-vă…
‎E logic să ai tufiș.
‎Apropo, nu existau „piste de aterizare”.
‎Nu pe vremea mea. ‎Era o adevărată ‎babushka.
‎Dumnezeule!
‎Era ca de vădană, știți de zic?
‎Cădea puțin pe picior. ‎Ca iarba, știți ce vreau să zic?
‎Gâdilau puțin coastele. Nu există reguli.
‎Nu erau legi.
‎Chiloții lor arătau ‎ca un airbag dezumflat.
‎Aș dormi pe ei, ‎ca într-o reclamă la perne.
‎Dă-i jos. Trag, dar au un metru lungime.
‎Forțează!
‎M-am dus ieri la Macy's să cumpăr niște…
‎Să iau șosete. Și o cămașă.
‎Macy's e în vale.
‎E mai departe, ‎dar sunt cu 9% mai faimos acolo…
‎Merită să mergi.
‎Îmi zice o aplicație.
‎Așa că mă duc acolo și…
‎Întâi vreau șosetele, ‎dar astea nu se vând ca pantofii.
‎Nu sunt doar trei mărimi.
‎Sunt mărimi de la 32 la 47.
‎Bine că nu vând și prezervativele așa.
‎Mărimi de la asiatic la negru.
‎Eu știu de mine că sunt…
‎Uite un truc, băieți. Un pont.
‎Cumpărați marca Magnum.
‎Alea uriașe, le știți?
‎Ca să relaxați fetele.
‎Nu trebuie să le folosiți. ‎Puneți-le prin casă.
‎Știți? Unul în șemineu, ‎unul lângă Vitamix.
‎Nu contează. Nu chiar la vedere.
‎Eu le folosesc ca suport de pahar. ‎Prea la vedere.
‎Fetele zic: „Doamne!”
‎„Ce?”
‎Ce caută ăsta aici?
‎Locul lui e pe scula mea.
‎Mi-e atât de rușine.
‎Totuși, n-ar trebui să le folosiți ‎pe alea prea mari.
‎Nimic nu e mai rău decât unul pleoștit, ‎nu, fetelor?
‎E jenant.
‎Zici: „Ce ridicol!
‎E stricat. Știi ce?”
‎Eu nu scriu reclamații. Trimit un e-mail.
‎Stimați domni…
‎E rușinos, dar îi ceri elasticul de păr ‎ca să-l fixezi.
‎Îmi dai puțin ăla?
‎Să am două capete.
‎Și trebuie s-o bălăngăni.
‎Uite-l cum atârnă! ‎Încerci să faci o glumă.
‎Vreau să inventez Magnum Junior.
‎Haide, ‎Shark Tank!
‎Magnum. Apoi micuțul Junior. ‎Ești mărimea „Junior”.
‎Gândesc în avans.
‎Apoi, am cumpărat o cămașă. ‎La Macy's au o oglindă pe nouă direcții.
‎Oameni buni, v-ați văzut din lateral?
‎Nu recomand.
‎Încercați să evitați.
‎Abia dacă-mi convine ‎ce văd într-o oglindă unidirecțională.
‎Eu sunt de nota șase sau șapte.
‎Am personalitate. E în regulă.
‎Sunt de acord cu asta acum.
‎Înțeleg, dar pentru mine, ‎uitându-mă în oglindă,
‎știu când arăt bine, așa că probez cămașa.
‎Nu arată rău.
‎E…
‎Cămașă de cowboy…
‎Ăla sunt eu?
‎Taci naibii!
‎Nasol! Eu sunt?
‎Eu din lateral? ‎Asta vede lumea în fiecare zi?
‎Cine l-a invitat pe Gollum?
‎La naiba!
‎Ce trist!
‎Sunt ca un 7, 6, 5, 2…
‎Brutal.
‎Nu mai am încredere. ‎Dacă merg la un bar, stau drept.
‎Doamnelor, lucrați împreună?
‎În aceeași firmă?
‎Interesant.
‎Ce beți? Vodcă? O să alerg.
‎Stai drept!
‎Iisuse!
‎Frate!
‎Cred că prietenul meu e pedofil…
‎Am trecut la alt subiect.
‎…dar nu sunt sigur.
‎Ar trebui să mai adun informații ‎înainte să-l torn.
‎Acum, e doar o bănuială.
‎M-am dus la el acasă. ‎Se uita la baseball pentru juniori.
‎Nu-mi place.
‎Chiar i-am dat o șansă.
‎„Știi vreun puști la televizor?”
‎Zice: „Nu.
‎Dar trebuie să recunoști ‎că sunt sportivi minunați.”
‎Da? Au 12 ani.
‎- „Uite ce glezne are ăla. ‎- Mai târziu.”
‎Mă furișez afară
‎ca să intre poliția.
‎Lumea e ciudată,
‎acum că nu mai poți face complimente ‎unui copil.
‎Înainte, da. Eu primeam multe.
‎Cineva are o fiică de șapte ani.
‎Dacă zici: „Fata ta…”
‎Nu poți zice: „Fata ta e drăguță.” ‎Iar ei…
‎Ce? Pe bune?
‎Mă simt jignit.
‎Vreau să mă apăr și zic:
‎„Băi, nu sunt vreun pedofil înfricoșător,
‎și, crede-mă, dacă aș fi, ‎n-aș începe cu fiica ta.”
‎Crede-mă, nu e așa grozavă.
‎Da. E OK.
‎Dacă aș face-o, aș începe cu fetița ‎de la 7-Eleven, de acum trei zile.
‎Aia e numărul unu.
‎A ta e la coada listei.
‎Ciudatule!
‎Când lucrurile ‎se întâmplă devreme în viață,
‎nu știi ce repercusiuni au mai târziu. ‎Ca datul pantalonilor jos în gimnaziu.
‎Stupid, amuzant. Toți am făcut-o.
‎Aveam 11 ani, la fotbal…
‎Cineva m-a provocat ‎să-i fac asta antrenorului. Proastă idee.
‎Să-i fac asta în timpul meciului.
‎Nimeni nu mi-a zis că avea o sculă ‎cât cea mai mare anaconda din lume
‎și că nu purta chiloți.
‎Mă duc.
‎Am făcut așa…
‎Toți au rămas…
‎„Ce mama mă-sii?” ‎Tot stadionul a încremenit.
‎Mai ales el. Îi plăcea.
‎A stat și l-a lăsat să se bălăngăne ‎în vânt pentru o vreme.
‎Savurați!
‎Să știe toți cine e șeful.
‎Nu și-a tras pantalonii. ‎A așteptat pauza, opt minute mai târziu.
‎A zis atunci: „Copii nebuni.”
‎Apoi, mamele veneau la antrenament ‎cu o oră mai devreme.
‎Îmbrăcate de parcă mergeau ‎la Globurile de Aur.
‎Sigur.
‎Flirtul cu fetele e greu. ‎Uneori, flirtezi și zici…
‎Când inviți o fată în oraș… ‎Vă dau un pont.
‎Dacă nu răspunde la mesaj imediat, ‎ești mort. S-a terminat.
‎Am trimis mesaj uneia ‎și după patru zile…
‎„Doamne! Nu sunt bună la mesaje.”
‎Iar eu…
‎Răspund, iar după trei zile, ‎zice: „Doamne! Am uitat.
‎Nu mă pricep la asta.”
‎Oricine știe să trimită mesaje ‎pe planeta asta.
‎E o scuză de rahat. ‎Până la urmă, am ieșit cu ea la cină.
‎Toată seara a stat aplecată pe telefon.
‎Văd că ai prins mișcarea.
‎Ești tot mai bună.
‎Bravo ție.
‎Ce prostie!
‎Doamne!
‎Am văzut-o pe Caitlyn Jenner ‎la un salon auto.
‎O știți pe Caitlyn Jenner?
‎Când eram mic, era Bruce Jenner, ‎olimpistul.
‎Apoi, s-a schimbat, ați auzit și voi. ‎În regulă.
‎Singura parte care mi s-a părut ‎destul de… interesantă
‎a fost numele de Caitlyn, fiindcă…
‎eu cred că ăsta e rezervat ‎pentru fetele de 30 de ani.
‎E un truc psihologic ‎ca să pară mai tânără, înțeleg.
‎Dar e un truc.
‎Eu mă numesc David.
‎Marlon Blando. Cui îi pasă de David?
‎E stupid și banal.
‎Dacă aș vrea să par de 27 de ani, ‎mi-aș schimba numele în Connor.
‎Brusc, a doua zi am 27 de ani.
‎- „Connor Spade, ce faci? ‎- Fumez o electronică.”
‎Așa pare.
‎Ar merge. Iar Caitlyn…
‎Avea 71 de ani.
‎Știți ce?
‎Nu poți fi Caitlyn.
‎Știi care ar trebui ‎să-ți fie numele? Barb.
‎Barb Jenner! Bună!
‎Eu sunt Barb.
‎Ce faci?
‎Sau Dottie, sau Ruthie, orice.
‎Nu ești Dakota, ești Dolores. ‎Să fie logic.
‎Până și prietenii mei mă fac bătrân. ‎Urăsc ca prietenii să mă facă bătrân.
‎Am fete: „Vreți să-i cunoașteți?”
‎Te văd venind. ‎Îi știi pe Rick, Pete și Roger?
‎Ce naiba?
‎Nu, mulțumesc. Par bătrâni.
‎Nu vreau să-i văd.
‎E tragic. Trebuie să mint. ‎Aiden, Cayden și Jaden.
‎Hai să luăm o sticlă.
‎Când Caitlyn și-a afirmat public ‎orientarea sexuală,
‎toate vedetele au susținut-o.
‎Courteney Cox, Cindy Crawford:
‎„Caitlyn arată uimitor.
‎E atât de frumoasă. Arăți ca ea.”
‎„Du-te naibii! Serios?
‎Monstrul ăla? Retrage-ți cuvintele.”
‎S-a cam schimbat atmosfera.
‎Vă distrați, nu? Bine.
‎Așa. Da.
‎Îmi place că v-ați trezit.
‎Am cămașa de cowboy.
‎Începem să ne placem. ‎Lucrurile sunt… Am zburat.
‎Am zburat aici cu… O să spun Southwest.
‎E o companie aeriană ieftină. ‎Asta rămâne între noi.
‎În primul rând, zbor cu ei de ani de zile.
‎Dar, când intru în terminal,
‎Eu sunt la 400 de metri, iar ei…
‎Înainte de îmbarcare, ‎trebuie să curățăm aeronava.
‎Efectiv, vezi unul cu pulverizator…
‎Gata! Să vină!
‎Adu vitele. Toată lumea.
‎De la 1 la 1000.
‎Zic: „Eu sunt.”
‎E ca la fotbal electric. Toți se ciocnesc.
‎Și apoi…
‎Însoțitoarea de bord
‎are pantaloni scurți ‎deoarece compania e distractivă.
‎Vă spun un secret. ‎Nimeni nu se distrează.
‎Nici ea, nici eu.
‎E transpirată toată, ‎fiindcă sediul lor e în Vegas.
‎Merge spre avion așa.
‎Urcați în avion! Toată lumea!
‎Vă rog! Să eliberăm terminalul!
‎Doar de asta le pasă. Să-l elibereze.
‎Să eliberăm terminalul. Hai!
‎Suntem pe hol. Ea zice: „Vă rog”.
‎Nu mai căutați loc la culoar. Nu există.
‎Avem doar locuri în mijloc. ‎Singura companie doar cu locuri în mijloc.
‎Aproape imposibil.
‎Avem doar locuri în mijloc. ‎Nu priviți spre compartimentele de sus.
‎Sunt pline. Sunt închise.
‎Sunt pline de la patru dimineața.
‎N-avem loc pentru cablu de telefon, ‎monede sau bezele. Așezați-vă!
‎Pune-ți porcăriile în poală. ‎Ați plătit 49 de dolari.
‎Ați făcut un pact cu diavolul. ‎Știați ce urmează.
‎Gura! Să n-aud o vorbă!
‎Așa că stau cu porcăriile în poală.
‎Îi zic unui tip: „Mâncare o fi?”
‎Ăsta crede că vă dăm mâncare! ‎Eu: „Am întrebat doar.”
‎Iată cum stăm cu mâncarea.
‎Mai avem cinci pungi de alune.
‎La jumătatea zborului, ‎le tragem cu pușca.
‎Bine? Fiți veseli și capul sus!
‎O pungă e cu alune și miere. ‎Poate câștigi la loto.
‎Dacă ai alergie la alune, ghinion. ‎Două sunt deja deschise.
‎Deci, stai și asculți… Madge…
‎Târăște-te și mori la toaletă.
‎Dar sunt drăguți. ‎Când am părăsit avionul:
‎„Știți ce? Vreau să vă mulțumesc.
‎Toți sunt bolnavi, ‎zborurile au întârzieri,
‎dar mersi că ați venit. Ea zice:
‎„Știu. Eu am Covid și am venit.”
‎Eu: „Știu. Vă mulțumesc.”
‎Asta zic. Mai sus, mai departe.
‎Duhul porno.
‎Mi-am luat… Doamne! E un Rolex.
‎Tâmpit.
‎Am luat un avion privat de curând, ‎și mă laud doar fiindcă o fac rar.
‎Văd fete pe Instagram.
‎De ce fiecare e mereu pe un avion privat?
‎Știți cât de scumpe sunt?
‎„Fetele astea sunt prostituate hibride.” ‎E greu de explicat.
‎Nu sunt pentru agățat, dar știi ce?
‎Mai rămâi și îți spun.
‎Nu de asta am venit.
‎Știu cât costă avioanele private.
‎Și sunt atâta. Cât un termometru.
‎Nu apar pe Instagram, ‎e prea jenant. Am fost cu ele.
‎Juma de metru înălțime. RMN cu aripi.
‎Stau așa în ele…
‎Tu ai făcut un RNM. Și tu…
‎Coloană sonoră de relaxare.
‎Ciocan.
‎Mi-am luat un avion bengos.
‎M-au dus la un spectacol în Jackson Hall.
‎Eram încântat. ‎Eu și prietenul meu. În avion.
‎În sfârșit, un avion bengos. ‎Să văd cum e să fii prostituată hibridă.
‎Deci, stăteam acolo,
‎toate bune.
‎Apoi, iese pilotul. ‎Arăta de parcă venise Apocalipsa.
‎Așa…
‎Gândeam:
‎„Fraierul ăsta fumează?”
‎Zice: „Uite care-i situația.
‎„Mai avem
‎vreo 30 de minute și…
‎va fi nasol.”
‎Fără ocolișuri. Zic:
‎„Nasol? Cum adică?”
‎Zice: „Vânt de 200 km/h, ‎furtună de zăpadă,
‎deci foarte nasol.
‎Dar știți ce?
‎Eu zic să încercăm.”
‎Și a plecat.
‎Ce?
‎A zis să încercăm? Ce înseamnă asta?
‎Amicul meu zice: „Încercăm.” ‎Eu zic: „Ce?”
‎E ceva înfricoșător? ‎N-ar trebui s-o facem?
‎Apoi…
‎Făceam…
‎Sunt legat ca un vițel. ‎Cola mea dietetică e pe tavan.
‎Îngrozit. Știți cum unii râd ‎când sunt speriați? Eu fac pipi.
‎Așa că fac pipi peste tot. Mă rog.
‎Se oprește o clipă.
‎Zice: „Întreabă-l.” Și mă duc.
‎Mi-e rău deja.
‎- „Mai devreme… ‎- Ce?”
‎„Eu sunt clientul!
‎Nu țipa la mine.
‎Ai spus adineaori să încercăm. ‎Nu trebuie să încercăm nimic.
‎Cui îi pasă de spectacol?” ‎El zice…
‎„Ascultă, chiar și la o vizibilitate ‎de 30 metri pe pistă,
‎putem ateriza legal.”
‎Zic:
‎„Legal?”
‎Sună rău. Nu vreau să plec.
‎„Avem doar zece secunde. Stai jos!”
‎Zic: „Cum naiba fac tot ce zici tu?”
‎Așa că mă așez și apoi…
‎E incredibil de înfricoșător.
‎Ne uităm pe geam. ‎Zăpadă, apoi alb. Apoi, lovim pista.
‎„Ne-am prăbușit? Am aterizat?”
‎M-am ridicat, iar scările…
‎Zic: „Doamne! Sunt viu.”
‎Mă duc mai încolo și…
‎Ajung pe pistă.
‎Nimic în jur pe doi kilometri.
‎Nu se vedea niciun alt avion. Eu întreb:
‎„Ce se petrece?” ‎Erau doi în uniformă. Au făcut așa…
‎Zic:
‎- „Ce s-a întâmplat?” ‎- Tocmai ați ieșit din nori.”
‎„Cum adică?”
‎„Ați ieșit la șase metri mai sus. ‎Ați apărut.”
‎„Unde sunt ceilalți?”
‎„Omule,
‎37 de avioane au ales altă rută.
‎Doar voi ați aterizat.” Zic:
‎„Fugi de-aici! De ce?”
‎Și aud în spate: ‎„Fiindcă ăia sunt niște fetițe.”
‎Oameni buni, vă mulțumesc că m-ați primit!
‎Vă iubesc.
‎Apreciez.
‎Subtitrarea: Dan Butuza