Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Andalasie
Andalasie.
Ta říše, kde kouzla každý zná.
Kdo zavzpomíná na Andalasii,
Ten pak úsměv navždy ve své tváři má.
Bonjour.
Kdysi dávno se v kouzelném království zvaném Andalasie
našla v hlubokém lese malá holčička.
Maminku ani tatínka neměla,
a tak ji vychovala zvířátka, jako by byla jejich vlastní.
Ta holčička se jmenovala Giselle.
Giselle dospěla v překrásnou mladou dámu
se srdcem překypujícím láskou a jednou tajnou tužbou.
Sen o puse z pravé lásky sním.
Přijde princ a já se líbám s ním.
Až se do ní jednoho dne zamiloval nejchrabřejší princ Andalasie!
Ale pak jistá zlá královna prohodila Gisellee
do prapodivného a popleteného království zvaného
New York City, New York City.
Tam potkala Roberta, advokáta s krásnýma očima.
A ten měl dceru Morganu, která viděla na každém kroku zázraky.
Giselle a Robert se do sebe zamilovali.
A tak mohli…
šťastně až navěky žít!
Tati!
- Přečti to znovu, tati. - Ano!
A co kdybych vám řekl, že jejich romance nekončí tím „šťastně až na věky žít“?
Tu pohádku jsme slyšeli milionkrát.
Tímhle končí vždycky.
Jenže ona má pokračování.
Kouzelná romance
Svatbou v New Yorku to pro Giselle neskončilo.
- Co? - Cože?
Prokletá romance
Na sebe v tomhle moc pyšnej nejsem,
ale když zalezete, tak vám to přečtu.
Tahle pohádka začíná tam, kde předchozí skončila.
V království zvaném New York po „šťastně až navěky“.
Jak po? „Šťastně až navěky“ trvá přece navěky.
Jo. Skončí to svatbou, a pak se už nikdy nic nestane.
V jejich světě jo.
U lidí se děje pořád něco.
Pro Giselle uběhlo několik let.
Morgana vyrostla a Robertovi a Giselle se narodilo miminko.
Nádherná holčička jménem Sofie.
Na okamžik si Giselle opravdu nemohla víc přát.
Jenže pak zjistila, že změna je život.
Nejdřív se kvůli vší té dětské výbavičce jejich zámek v oblacích podezřele zmenšil.
A bývali tak utahaní,
že každičkou noc spali jako Šípkové Růženky.
Ale největší potíže měli s Morganou.
Stala se z ní, jak tam tomu říkají, „teenagerka“.
A Giselle měla pocit, jako by Morgana zmizela kamsi do daleka,
kam za ní nemohla.
Z tolika změn dostala Giselle pocit,
že v království New York žít šťastně až navěky nemohou.
Ale pak to uviděla.
Monroeville Místo pro váš pohádkový život
V tu chvíli jí došlo,
že je pohádkový život možná čeká někde jinde.
Giselle s Robertem se vydali znovu hledat svoje šťastně až navěky.
Příští zastávka: „Monroeville“.
Kde je u čerta Monroeville?
Ani nevím.
Asi doufaj, že tam bude líp.
Vím, že změna děsí, ale může být i vzrušující.
Představte si ty báječné nové lidi,
kteří vás budou milovat nejméně tak jako já.
A kdykoli vám bude smutno, co uděláte?
Morgano, mohla bys mi prosím pomoci?
Pomáhám. Celýmu internetu sděluju, že jsem obětí únosu.
Je to tragédie.
Spousta lidí se stěhuje z centra na předměstí
a jsou šíleně šťastní.
Ale zrovna já byla šíleně šťastná tady.
Nemám pravdu, Sofinko?
Tak ti děkuju.
Kdo se těší na naše nové dobrodružství?
Už se nemůžu dočkat.
- To je ironie. - Ironie, jo.
Ale Morgano, věř mi, že Monroeville je dokonalá ves.
Možná tak pro tebe. Pro mě ale nejspíš ne.
- Morgano… - Nech si ty řeči.
Ať už to máme za sebou.
Teenageři jsou takoví. Zlepší se to.
To doufám.
Máme odsud kouzelné vzpomínky, že ano?
Máme. A budeme mít další.
Věř mi, jestli jsem se něco naučil od princezny na billboardu,
tak to, že někdy musíš udělat krok do neznáma.
Vstříc novému životu.
A tak se spakovali a přestěhovali.
Tam, kde jedinečné kouzlo vzduchem lítá.
Tam, kde svítá.
To pohádkové místo
vás už vítá.
MONROEVILLE Místo pro váš pohádkový život
Není to pohádka?
Nic podobnějšího Andalasii jsem jakživ neviděla.
Náš dům je jako zámek.
Budu mít svůj pokoj.
Říkalas mi to milionkrát.
Hele!
Nikdy nevíš, Morgano.
Možná v Monroeville zažiješ kouzelnou romanci jako kdysi já.
A jsme tady.
Sláva. Už máme i stěny.
My jsme je neměli?
A jéje.
No to je mi teda zámek.
Rekonstrukce se krapet zpozdila, ale jen si to představ.
Nové dítko ve vsi.
Měli jsme přinést dary.
Rádi ji pohlídáme. Když budete chtít.
Děkuji.
Nabídku možná využiji.
- Podíváme se na náš nový domov? - Jo.
Čeká nás nové dobrodružství.
Nashle.
To dejte do obýváku. Díky.
To není dobrodružství. To je skládka.
Skladiště plné dobrodružství.
Dej mi naši malou princeznu. Ukážu jí zbytek domu.
Neplakej. A jdeme.
Přeptám se těch stěhováků, jestli by mě nepřestěhovali zpátky do New Yorku.
Já vím, jak obtížné je někde začít od nuly.
Zažila jsem to.
Ne z vlastní vůle,
ale naučila jsem se to brát z té lepší stránky.
Ale ne.
Slyš, vysvětlím ti to.
Prosím, opravdu nemusíš…
- Každý z nás… - …zpívat.
…tu může znovu začít
a svůj život udělat krásnějším.
Pozor!
Když ti slunce nad hlavou sílu dá,
splnění všech tvých snů zdá se snadnější.
Podívej, už kvete nám tu štěstí.
Jak růže se můžem rozvinout.
Vždyť tvůj život bude teď zářit víc než půlměsíc.
Pojď mu vstříc,
čas kouzelný se vrátí.
Pardon.
Velký dar je tenhle malý zámek.
Pojď sem a ty kufry nech zatím stát.
Tady sblížit můžeš se
s kolouškem. I tchoř bude tvůj věrný kamarád.
Bože.
Tenhle kout, kde nikdo spěchat nesmí,
teď nám všechna přání splní.
Každý z nás v sobě sklony má k líbivým áriím.
Já to vím.
Proč dál se hnát, už chci jen snít.
Klid zvláštní má to předměstí.
Vždyť čím dál blíž jsme
k vítězství.
Čas kouzelný
se vrátí.
Jsem v pořádku!
Aspoň myslím.
- Očka zavřená. - Neotvírej oči.
- Neotvírat. - Měj je zavřené.
Začínám mít strach. Jo. Neotvírám.
Neměj strach. Jsme tady. Můžem?
Dobře.
- Dobře. - Otevři je.
No páni.
No teda páni.
Páni.
Já vím, že jsem se nechala unést. Můžeš si to tu změnit.
Jen jsem si přála, abys měla svou vlastní komnatu.
Morganin strom vzpomínek
Přinutila řemeslníky slíbit, že to stihnou.
Je překrásný, mami.
Vážně?
Už brzičko se tu budeme cítit jako doma.
Uvidíš.
- Jo.
Výborně, zlato. Vážně.
To ne.
- Bože. - Vypni to!
- To jsou moje věci. - Udus plameny.
- Co… - Deku!
- Uhas to! - Opatrně!
Nemůžu…
To byly všechny moje šaty!
Haló!
My někoho čekáme?
Ne. Ale můžeme.
Jsi barvoslepá? To není zelená, ale mořská modř.
Jsou snad ryby?
Snad nerušíme. Bylo otevřeno.
- Giselle a Robert, že? A Morgana. - Jo.
Jo a malá Sofinka.
- Ano. Jak to víte? - Zdravím.
Malvina Monroeová.
Tenhle dům bych vám prodala já,
ale já prodávám dražší reality.
Rozalíno a Ruby!
Voní to lahodně.
Páni.
- Giselle. - To je teda něco.
Vyráběla to celé sama.
I ty košíky.
Vážně?
Pletu je.
To je od vás moc milé.
A taky lehce ujeté.
Morgano, co odnést ty koše do kuchyně?
- Děkujeme. - Díky.
- Rád jsem vás poznal. - Jen to dáme…
Nashle.
I já mám puberťáka.
Je na zabití.
Ale za nic bych ho nevyměnila.
Vždyť je to pašák.
Možná pašák, kterýho nikdo moc nechce.
Kdybyste cokoli potřebovali, tak přímo na mě.
Znám to tu líp než svý boty.
Je skromná. Tohle městečko je její výtvor.
Je tu něco jako královna.
Tak to jsem poctěna dvojnásob.
Soudím, že každé město by mělo mít královnu.
Jo.
Dobrou noc.
Náš první den nevyšel, jak jsme doufali, ale…
Měli jsme ještě měsíc počkat.
Ne, posunuli jsme to už třikrát.
Slyšíš to?
Tohle je mnohem lepší než Pátá avenue.
Ne, je to bůhví proč hlasitější.
Všichni ti cvrčci jen pro nás složili písničku na uvítanou!
Vybudujeme jim tu zábavní park.
Myslím, že něco takového nemají.
Nastěhovali jsme se sem proto, abychom měli víc místa,
a teď přespáváme v jednom pokoji?
- Já vím. - Morgano, už jsme to probírali.
Tvůj pokoj je ještě plný kouře.
Jo.
Každý z nás tu může znovu začít.
Mami.
Tak nic.
Proč ti pípá budík? Venku je ještě včerejšek.
Ode dneška dojíždím.
Pročpak to nehoří?
Neplakej, broučku. To nic, zlato.
Hoří!
Ne!
Je to náramné ráno, že ano?
Ty krabice musí pryč.
Jdu pozdě.
Dojíždění nemám nacvičené. Kafe, mockrát děkuju.
Dám si do něj smetanu.
Proboha. Co je to za strašný puch?
Dobré jitro. Udělala jsem ti…
- …toust. - Toust?
Jo.
Jako zázrakem jedno mý tričko přežilo.
- Promiň. Jsi v pořádku? - Ach ne!
- Propáníčka! - Bože!
Neopařil jsem tě?
Ale tohle bylo mý jediný tričko!
Moc mě to mrzí.
Hle, to jsou král a královna Andalasie.
Nancy! Edwarde! Co tady děláte?
Museli jsme si vyčarovat portál sem k vám!
- Holčička! - Ahoj!
- Ahoj. - Čau.
Páni.
Roberte!
Blahopřeji ti k rozmnožení potomstva.
Díky.
Vaše sídlo. Dřete snad bídu?
- Edwarde! - Ne, nejsme chudí.
Říká se tomu dům před rekonstrukcí.
- Jo. - Takže zřícenina.
Vaši poddaní ještě musí vykopat příkop, přidat strážní věž
a balkón, z nějž budete moci pět za svitu blahosklonné luny.
Už to vidím i já.
Jistě. Každopádně, já musím jít.
- Ne. - Pa.
- Provedu vás domem. - Dobře.
Roberte!
Nezapomněl sis kord?
To ne. Nenosím kord.
Čekal bych, že jako novopečený lenní pán
- ho budeš potřebovat. - Jsem stále právník.
Tragické.
Jak zoufale musíš toužit být užitečný.
- To já jsem. - Ovšem.
Život vazala vyžaduje jistou dávku přetvářky.
Třeba by pomohlo toto.
- Je tvůj. - Ne!
To nejde.
Jen ber.
Tímto kordem jsem skolil nejednu bestii.
A prožil báječná dobrodružství, jež prozkoušela mé tělo i mysl.
Nechť poslouží i tobě.
Díky.
Hodně štěstí.
Díky, slouho.
Její narozeniny jsme nestihli.
Ale i tak jsme se museli postarat,
aby kmotřenka krále a královny Andalasie
dostala tohle.
Andalaský kouzelný proutek.
Jaký proutek?
Andalaský kouzelný proutek.
O těch jsem slýchala, ale nikdy jsem žádný neviděla.
Máš-li za kmotry krále s královnou,
musí ti dát do vínku něco extra.
Tak tohle je proutek, co už
brzy změní život tvůj.
K radosti všech ho užívej.
Za svým kouzlením si stůj.
To nikdo v Andalasii neumí normálně mluvit?
Ne, když to není nutné.
Přijmi dárek až z Andalasie,
v něm jsou všechna kouzla ukrytá.
Je samý zázrak, ta Andalasie.
A ta šeď, co tady máte, není tam.
Až ti ho dám,
budeš z něj nadšená.
Brzo nám předvedeš
spoustu skvělých kouzel.
Však pamatujte, že s tím proutkem smí kouzlit
jen syn andalaský sám.
Jsou výjimky.
Jak se zdá, dcera může být výjimkou.
- Tenhle zázrak.
- Až z Andalasie.
Ať slouží ti mocí kouzelnou.
Jen proutkem mávni jak v Andalasii.
Na svitek se obrať s každou otázkou.
Na svitek?
Zeptej se ho na cokoli a on rád poradí.
I když chápu, že ve vaší říši si věci čtete.
Jak tu jen můžete žít?
To je něco.
Jsi pravou dcerou Andalasie.
Jestli nemáte proutek i pro falešnou dceru Andalasie,
jdu se převlíknout.
A jistě, prohledám ti skříň.
Určitě tam bude hromada skvělých šatů,
abych se v nový škole blýskla.
Ano.
Ona občas něco říká, ale myslí to opačně.
Moc to nechápu.
Jo.
Je to teenagerka.
Všechno v pořádku?
Ano. Jistě.
Jenom…
Není občas jednodušší žít v Andalasii?
To bych neřekla.
Máme tam draky a taky vzpoury zlobrů.
V Andalasii je nejtěžší najít své šťastně až navěky.
Vše ostatní se zdá snadné.
Tady je to dočista jiné.
Jo. Máš pravdu.
Šťastně až navěky je tu spíš slovní obrat než způsob života.
Vskutku? Jak příšerně nudné.
Není-li ti tento svět po chuti, musíš jej změnit.
To není tak jednoduché.
Třesky plesky!
Jestli to tu má dát někdo do latě, pak naše Giselle.
STANICE MONROEVILLE
Stihl jsem to.
Vy máte kord?
Asi ano.
Dám vám tip. Vemte si místo sáčku dvojitý alobal.
A možná si nechávejte ten kord doma.
Neposlouchejte ho.
Jen buďte sám sebou.
Koneckonců budete tímhle vlakem jezdit pořád.
A pořád a pořád.
A pak umřete.
Taková je realita.
Vlak do Central Grand Station.
Následuje Poughkeepsie.
Hned jdu dovnitř. Drž mi místo!
Cítím se jako chodící květinový pugét.
Co to říkáš? Moc ti to sluší.
Kvítka na tvých šatech dávají vyniknout ostatním kvítkům na tvých šatech.
Bezva.
- Propána. - Moc pěkné.
Oproti loňsku je to veliký pokrok.
Ona je dobročinnost sama.
VOLTE TYSONA MONROEA
- Gratuluji, zvládli jste to. - Díky.
Vážně máte talent! Takových dobrot!
- Jen sháníme finance. - Na Monroe-fest? Co to je?
Největší událost každého roku. Malvina ho organizuje.
Je velkolepý.
Máme tam různé soutěže a na konci zvolíme prince a princeznu festivalu.
Její syn Tyson se stal princem už třikrát.
I když si zlomil obě nohy.
Volba není cinklá. To vám garantuju.
To zní báječně.
Festivaly zbožňuji. Tam, odkud pocházím, je máme neustále.
Obvykle je naruší nějaké zlovolné síly,
ale jinak utužují mezilidské vztahy.
Ráda bych vám pomohla, chcete-li.
Tuhle nabídku byste měly přijmout.
Kdysi mi vyrobila les jen z lentilek
a doručila mi ho holubí poštou.
- Tak tak. - Jo.
V takových věcech nemá sokyni.
Opravdu?
Už musím jít.
Morgano? Povedeš si skvěle.
Díky.
Jen sama v sebe věř!
Co to bylo?
Poslyšte, Giselle, ráda bych vás pozvala na kávu
a poslechla si o tom vašem lentilkovém majstrštyku
a zjistila o našich nejnovějších Monroevianech víc.
To by bylo náramné. Díky.
Čus!
- S dovol! - Tohle je už klišé jak hrom.
Asi zrovna sdílely selfíčka.
Ty jsi ta nová z New Yorku.
Morgana. A ty jsi Tyson z cukrářství.
Už znáš mou matku.
Snažím se ignorovat vše, co dělá.
Občas je nesnesitelná.
Taky by to mohla být princezna, co zpívá i v nákupáku.
Jo.
Tysone! Tak jdeš?
- Jdeme. - Hni se.
Co to má na sobě?
- To je kvítků. - Jako fakt.
Extra velké kapučíno z pěti dávek.
Výborně.
A co vy?
Bylinkový čaj,
heřmánko… Ne!
Ibiškový.
Máte pravdu. Má pravdu.
Edgar ví všecičko. Všechno vidí a slyší.
Díky.
Vy jste mi ale rychlé.
Jsme tam, kde nás potřebuje.
Jak vidíte, Giselle, naše město je jedna velká rodina.
A jako v rodině v něm každý má i své místo.
Rozumíte?
Jakmile zjistíte, kam přesně pasujete,
Monroeville může být, čím si budete přát.
Víte, že máte pravdu?
Jsem ráda, že se vám líbí.
Mám přidat hudbu?
VÍTEJTE, CVRČCI
Ahoj, Morgano. Jaké to dnes bylo?
V pohodě.
Znamená to, že to nešlo dobře?
Nikdo se se mnou nebavil. Měla jsem čas sama na sebe.
To byla ironie. Stálo to za prd.
Ale zrovna tohle by spravila hrstka třpytek.
Je to starý. Proč jako?
No proto, že je to tvůj strom vzpomínek. A jak říkáme v Andalasii…
„Ve vzpomínkách je ta nejmocnější magie.“ Já vím.
Obávám se, že tady to tak nefunguje.
Morgano.
Vím, že jsi sem nechtěla.
Ale dáš-li tomu šanci, vše se zlepší.
A co když ne?
Chci do školy v New Yorku. Budu jezdit s tátou vlakem.
Jsme tu teprve den.
Musíme zjistit, kam tady pasuješ.
Ty prosím nic nezjišťuj, jasný?
Jestli tu mám přežít, tak si musím poradit sama.
Dobře.
Už nejsem malá holčička.
Zvládnu to.
„Uvidíme se ve škole. Mám báječný nápad.“
To bude průšvih.
Jen si berte. Berte si.
A volte Morganu. Je tady nová.
A tuze ráda se druží.
VOLTE MORGANU
- Kdo je Morgana? - Jsem ráda, že vám chutná.
Tady máte. Volte Morganu.
Co to tu děláš?
Víš, napadlo mě,
že v Andalasii máme festivaly den co den.
A každý tam dobře ví, kdo jsou princ a princezna.
Teď už tě každý pozná.
Ale já ti přece včera řekla, že si poradím sama.
Tak proč se mi do toho pleteš?
Morgano.
Je mi líto, Giselle. Dokud nebudete v nějakém výboru,
stánek tu mít nemůžete.
To mne mrzí. To jsem netušila.
Teď to víte.
- Dámy. - Ráda.
S dovolením.
Ale ty dortíky vypadají báječně!
Ten stánek pryč. Úplně.
Vždycky, když někam šla, zavolala.
Ona si snad vypnula telefon.
A dost. Má zaracha.
Vzpomínáš, jak jsme vyráběli tohle?
Každičký večer ze mě mámila pohádky z Andalasie.
Její nejoblíbenější byly ty o stromu vzpomínek.
Doslova je zbožňovala.
Nevím, co se stalo.
Nic se nestalo.
Tohle holky v jejím věku dělají. Tak to je.
Je v tom něco víc.
Každá moje písnička je nevhodná.
Ani moje dortíky už nejsou, co bývaly.
Dřív mi šlo všechno od ruky.
Však se to zlepší. Dej tomu chvilku.
Roberte, jsi tady šťastný?
Sotva jsme dorazili.
Kdy naposled jsi byl doopravdy šťastný?
Víš…
Ne že bych byl nešťastný.
Jenom si občas říkám,
jestli mi život neutíká
a já nebudu jen pořád dokola jezdit vlakem do města.
- Och, Morgano! - Kde jsi byla?
- Jela jsem do New Yorku. - Sama?
Metrem jezdím sama už od třinácti. Takže se uklidněme.
Já jsem klidný dost.
- Co tě to napadlo? - Ani nevím.
Možná jste mě měli nechat tam, kam patřím.
Ty ale patříš sem.
Nepatřím!
Vím, že ty chceš bydlet v říši pohádek, ale je to jinak.
- Bydlíme tady. - Chceš-li křičet, křič na mě.
- V děsným satelitu! - Takhle se svou matkou mluvit nebudeš!
S matkou?
Není to moje matka.
Je to moje macecha.
Nic víc nikdy nebude.
Macecha?
Ona to tak nemyslela.
Já myslím, že ano.
S tím nic nenadělám.
Giselle?
Byl to krásný čas
v mé zemi andalaské.
Průzračný svět lidem nabízel.
Kdo jednou našel svoje pravé štěstí,
tak navěky své pravé štěstí měl.
Já chtěla odejít
pak za svou pravou láskou.
Žít si jako v ráji s princem svým.
Proč mám své pravé štěstí žít jenom chvíli?
O pohádce své chci dál snít,
kde tě léčit smí.
Jen zpěv a smích.
S dcerou svou chci být si
blíž jak dřív.
To místo mělo nám
všem zpátky vrátit štěstí.
Teď zakopávám o svůj vlastní práh.
Jak zvládnu ten úkol přijmout ten svět,
kde žít se nedá jako v pohádkách?
Kde žít se nedá jako v pohád…
Pipe! Kamaráde.
Čau, Giselle.
Jsi nějaká smutná.
Já vím.
Jen si přeji…
Co si přeješ?
Kouzelný proutek.
Ty tady máš kouzelný proutek?
Páni.
Ten to spraví.
Snad víš, co děláš, Giselle.
Já splnit přání chci.
Ty zmatky jsou mi cizí
v tom světě lidí všechno ostří má.
Já mám v sobě touhu vás všechny vést
tam, kde se z květů píseň chce vznést?
Kde příšery děsí tě jen v temných lesích.
Pohádkový život nám dám.
Já chci v pohádce navěky
žít.
Asi to nezabralo.
To je možná i dobře.
Škoda.
A zítra nás čeká další těžký den.
Nechceš tu přespat?
Máme tu velmi pohodlné větvičky.
- Tak jo. - Ano.
Jsem tak ráda, že jsi tu.
Dobré jitro.
Dobré jitro, Giselle.
Obávám se, že tak dobré naše jitro zase nebude.
Tak z toho jitra dobré uděláš.
A víte, že máte pravdu, přátelé?
Jen se…
Dneska ráno jsi nějaká veselá.
Prostřít jdeme vám.
Já už ti chystám kávu.
Bez řečí ti vejce usmažím.
Propána.
Těsto našlehám.
Já namíchám ti šťávu.
Chceš ty tousty radši se zrním?
Morgano?
Když ráno svítá,
práce mě vítá.
Cídit a smýčit.
S úsměvem jdu špínu ničit.
Zlehka se vznáším
tam, kde se práší.
Dům bude samý lesk, vždyť jsem jak blesk.
Giselle! Jsi ještě krásnější, než jsi byla včera.
Další vzácný den,
kdy mám tu čest
s touhle kráskou snů se dotknout zblízka hvězd.
Slunce svítí nám. Teď snídani si dáme.
V koši skončí jenom drobků pár.
Ach jo.
Až zaženeme hlad,
tak do práce se dáme.
- Smetu prach. - Já najdu svatý grál.
A život náš se pohádkový zdá.
Vyrážím do světa.
Prožít nové dobrodružství.
Prokážu všem svou čest a zmužilou hrdinnost,
jen abych se pak vrátil k vám, své rodině,
šťasten, že celičký můj den měl smysl.
Buď opatrný!
I já už půjdu. Ale ne bez svojí malé pomocnice.
Domácí práce jsou samy o sobě dobrodružstvím.
Z těch větviček mám děsnýho housera.
Já mluvím.
Jak to, že mluvím?
Pipe. To, co jsem si včera přála, se splnilo.
- Jak to myslíš? - Náš život je pohádka!
Veverčácký kukadla! Kouzlo vyšlo?
A co teď?
Není to nádhera?
Žít budem tam,
kde zpěv střídá smích. Zákony lásky zas platí.
Už nesním sen. Vždyť ten dnešní den
nám všem pravé štěstí vrátí.
- Dobré jitro.
Když někdy bloumáš,
náladu zlou máš.
Lid monroelaský hned ti smaže z čela vrásky.
Dámy i páni
k tanci jsou zváni.
Zvládneme spoustu póz.
Tak buďte host. Buďte host.
Za svým trápením spalte most.
Každý další den jak zázrak přivítáme.
Na tváři všem úsměv vykouzlí.
Recept na štěstí dík bratřím Grimmům známe.
Jejich poselství nám hlavou zní.
Život náš je celý
pohádkově skvělý.
Kéž tak dál
zůstává.
KRÁLOVSKÝ SRK
To je královna.
Monrolasie má královnu?
Královnu?
Jo.
A umí dokonce čarovat. S těmi bývá švanda.
Tahle na srandistku nevypadá.
Giselle, jak ráda tě vidím.
Vyrazila jsi na poslední nákupy před velkým večerem?
Co se bude dít?
Veličenstvo.
Přece festival, má paní.
Och, ten festival. On se přece koná?
A proč by se nekonal?
Žádná moc na Zemi ho nezmaří.
Je to můj malý dar mému lidu.
Ovšem, Veličenstvo.
To je ale zajímavá tretka.
Co kdybyste se soustředila na tu svou slavnost?
Koneckonců jste přece prvotřídní pekařka.
To bylo zlý.
A zlomyslný.
Veverko skákavá, co to bylo?
Poslyšte, zrovna mi dochází,
že tohle je v Monrolasii její první festival.
Musíme ti sehnat nové šaty.
Nesmíme ztrácet ani chvilku.
Na shledanou večer, Veličenstvo.
S tou ženskou není něco v pořádku.
A já chci vědět co.
Veličenstvo.
Všichni ven.
Ven.
Zrcadlo, kdo v zemi zdejší,
je ze všech lidí nejmocnější?
Zrcadlo?
Ne.
Zrcadlo!
Neslyšelo jsi můj dotaz?
Ano, Veličenstvo.
Jen nechci skončit rozbité na podlaze. Když to půjde.
Ukaž mi, kdo to je.
Vždycky jsi to byla ty.
Zrcadlo je nahluchlý.
Říkaly jsme přece nejmocnější, ne nejkrásnější.
Je to trouba.
Odpusťte, Veličenstvo.
Samo nevím, co se to děje.
Já jo.
To je tím divným proutkem, co přede mnou schovávala.
Odkapává z něj magie. I hlupák si toho všimne.
Vy dvě. Sežeňte mi ho.
Ale…
Jakože ho máme štípnout?
Jistě, Veličenstvo.
Ale…
Giselle, co jsi to natropila?
Od dob, kdy jsem byla málem princeznou já, se šaty dost změnily.
Jak vypadám?
Morgano, vypadáš báječně.
Co ty jim říkáš?
- Jsou překrásné. - Tak si je vezmeme.
Ale kupovat mi je vážně nemusíš.
Určitě jsou drahé.
Ovšemže musím.
Vždycky jsem snila, že to s tebou jednou zažiji,
a že to bude dokonalé.
Už jen střevíčky.
Madam Giselle, i vám bychom měly vybrat šaty.
Ach ne, děkuji. Mám jich dost.
Nesmysl!
Mám tu jedny k pohledání. Jsou poprášené vílím práškem.
Zazáříte jako hvězdička.
Ta zář je vskutku agresivní, ale já vážně nepotřebuji…
Madam Giselle?
Madam Giselle, je vše v pořádku?
Zrovna mě něco napadlo.
Opravdu mám postavu hodnou módy.
Každé přesýpací hodiny by pukly závistí.
Zkusím je úplně všechny.
Co je to za smrad?
To jsem já! A víš proč? Spadl jsem do kanálu!
Vykoupila jsi krám?
Není to vše pro mě.
A pro koho?
Představ si naši Morganu jako krásku na bále.
Třeba v tomhle!
No…
No?
Ještě.
Víc doprava.
Vypadají jinak. V tomhle světle.
Rozhodně se v nich nebudeš potit.
Co se to stalo? Jsou na cáry.
Takové jsou hodny pouze služky.
To se musím služky zastat.
Co je? Máš předsudky.
- Možná by šly sešít. - Ne.
Mám ho.
Vrátím se do krejčovství a budu žádat vysvětlení.
Dobře, ještě zaběhnu na trh.
Pak budu mít spoustu času se na ten festival připravit.
Za všechno ti děkuji, macecho.
Macecho?
Ach ne.
Co je?
Účes mám vysoký a výstřih hluboký.
A ty šaty jsem rozstříhala na cáry.
To lidé jako já dělají.
Lidé jako kdo? Co to tu vykládáš?
Ach ne, Pipe.
Obávám se, že mé přání mne proměňuje na…
Na co?
Proměňuje mne na…
Tak v co?
Na zlou macechu.
Cože? Ale jdi ty!
Už to taky vidím.
Ach ne, Pipe.
Zpomal! Kam to jdeme?
Kdo žije v týhle kuče?
Přeci Morgana.
Nevlastní dcery vždy žijí na půdách nebo v kobce.
Pipe, víš vůbec, co to znamená?
Jsem záporná postava Monrolasie!
Tak to tady nejsi jediná.
To je hloupost. Záporná postava je vždy jen jedna.
Nohsledi a mazlíčci se nepočítají.
Ani zloduši, o kterých to nevíš, dokud není pozdě.
Monrolasie bude možná jiná.
Páč jsi tu ty a taky ta zlá královna, kterou jsi stvořila.
Kdo, Malvina? Ta není zlá. Ta je…
Viděla jsi její ohoz?
Ta rozmáchlá gesta a šílenej kukuč?
Och ne.
Koukej si to svý přání odepřát, než to tady celý…
Pipe?
Je mi nějak…
Co se děje?
Och Pipe.
Zlé macechy nemají za mazlíčky roztomilé veverčáky.
Kocoury! A zlomyslný!
Nemůžu bejt zlej kocour. Žerou veverky!
Asi budu blinkat!
Někde zde mě jistě čeká dobrodružství.
Volání o pomoc.
Konečně!
Co uděláme?
Já tam nejdu. Jdi ty.
Já tam nejdu ani za nic.
Vy jste drakobijec?
Věřím, že jsem.
Žádný strach. Já toho hrozného plaza skolím.
Já bych to být tebou nedělal. Je dost velký.
A vzteklý.
Velikého a vzteklého draka ke skolení zrovna dneska hledám.
Hned to bude.
Vpřed!
Už jste to někdy dělal?
Ovšem. Skolil jsem nejednu saň.
- Ještě že tak. - Dobře.
Au. To pálí.
Já vytrvám.
A porazím tu lítou saň.
Já se…
Neurazte se, pane, ale asi byste si měl najít jiný povolání.
Co to děláš?
Nancy říkala, že kdybychom měli problém, stačí se zeptat.
Vítá vás návod k použití kouzelného proutku!
Máte-li nějaký dotaz,
stačí říct, a já se objevím.
- Ahoj. - Nemáme moc času.
Hodný kocour.
Odpusť. Můj přítel je trochu nedočkavý,
neb musíme zrušit co nejdřív jedno přání.
Nespokojeni s výsledkem?
Přála jsem si život jako v pohádce
a z vísky se stalo něco jako Andalasie.
Ale teď se zvolna proměňuji ve zlou macechu.
A já v jejího zlomyslnýho kocoura.
Tys změnila svět. Cože? Celičký svět?
Víš, kolik magie je k něčemu takovému třeba?
A odkud si myslíš, že se ta magie vzala?
Z Andalasie.
Tímhle můžeš skončit svět.
Tohle přání je rozhodně potřeba odepřát.
Zlomte vaz.
Ale my potřebujeme vědět, jak si to přání odepřát!
Vítá vás návod…
Jo, to jste vy.
Na zvrácení přání máte vždy nějaký předem stanovený čas.
Kdybyste si to rozmysleli.
Ještě že z tebe už není plnokrevná zloduška.
- Dobře. - Pozor na ty střapce.
Takže jak daleko to zašlo? Moment.
Macechy. No, ty jsou zlé.
Nejzlejší.
Tak to sedí.
Další vlastnosti. Jsou marnivé…
To nejsem. Jen vypadám ve všem dobře.
No vida.
- Jujky. - Kruté a mocichtivé.
Řekl bych, že tvoje hodina ještě zcela neodbila.
- Dobře. - Jak neodbila?
Může to být cokoliv.
Třeba květina pod pokličkou, co opadává?
Ne?
Co třeba věžní hodiny odpočítávající čas do půlnoci,
co zlověstně bijí?
Jako to bývá dost okaté, ale je to klasika!
Tam se mi neválej. Já v tom bydlím.
Ale žádný strach.
Přání si stačí odepřát do půlnoci
a všechno bude fajn.
Co se stane o půlnoci?
Jakmile hodiny odbijí dvanáctou, kouzlo se ustálí
a nic už nebude jako dřív.
Což znamená, že tvá kletba bude trvalá.
Po všechen čas, čas, čas!
To bylo pro efekt.
Trvalá.
Chceš-li si přání odepřát, vezmi do ruky proutek, v návodu jako „proutek“.
- Kde ho máš? - Ano, je zde.
Je pryč.
Ach ne.
Přeju ti hodně štěstí. Bude ho třeba.
- Honem! Vždyť už jsou… - Dvě odpoledne.
To je čas krutosti.
Ne, ne.
To nesmíme dopustit. Musíme s tím bojovat.
Nejsem zlej kocour.
Zůstaň tady. Najdu způsob, jak to zastavit.
Mám nutkání se celej olízat.
To je humáč.
LUMIEREOVY SVÍCNY
Všechno bude zase dobré. Chce to jen trochu magie.
Jak říkáme v Andalasii: „Magie spraví všecičko.“
Nebo zkazí?
Ale tu magii odčaruješ,
- a všechno je zas fajn. - Dobrý den.
Aspoň že nám to sluší.
To teď není vůbec důležité.
Mluv za sebe.
Ale Robert to jistě ocení.
Pokud ho něco neskolí.
Ne! Má pravdu! Tedy já mám pravdu.
Myslí si, že je princ, co má kord. Kdo ví, co ho venku čeká?
Nebo Morganu.
I když v Andalasii se dívkám nic nestává.
Jenom pějí a trhají květiny
a občas jsou lapeny do věže nebo kobky nebo je unesou trollové.
Nebo ježibaby. Jejda!
To je pěkné.
Díky.
To jsou šaty.
Co to má na sobě?
Buď zdráva, Morgano. Už se těšíš na dnešní festival?
Ovšem. Macecha mi na něj koupila nové šaty.
To nikdy dřív nedělala.
Vše se zdá být skvělé.
Velký festival už se blíží.
Koukni, jak se na něj všichni těší.
Všude věším kytice. Každá ulice
pak zdá se slavnostnější.
Celé nádvoří zase jásá,
jak na chodbách se bude tančit.
Vše se zdá být skvělé.
Neboj, vážně to bude skvělé.
To vím.
Každý v to doufá.
Tady v Monroulasii i nebe kouzlí.
Svoji záři slunce dětem rozdává.
Slyším ptáky ve větvích, jak dokonale zní.
Třeba skvělá budu jednou i já.
Hrát roli mou to někdy lehké není.
O tom, kdo jsem já, se radši nešířím.
Ale čím víc poznávám
to své divné pravé já,
vidím dokonalost jinak než dřív.
Chci snít a dobrodružství zažít.
Chci jít za svou vysněnou láskou.
A věřit začínám, že zachránit vás mám.
Já to zvládnu, když mi život šanci dá.
Vždyť tenhle den je dokonale krásný.
Dveře Monrolasie mi otvírá.
A najednou cítím, jak děj nabral spád.
Mám zvláštní pocit, co nedá mi spát.
Blíží se den, kdy se něco má stát.
Nevím, co přesně přijde.
Však přesně tak má
to být.
Ne, já žádnou dokonalost nechci.
Srdce mé snad nejlíp ví,
kým mám být.
To ovoce mi přijde nějaké měkké.
To bys měl být opatrný.
Měkké dračí pupence umí být krapet…
mrzuté.
Datle, fíky, pistácie!
Můžu nějak pomoct?
Máte něco, co dokáže zvrátit kouzlo,
které jste seslala nechtíc? Například obklad?
Nebo mazání? Ta bývají silná.
Mazání nemám.
Ale po tomhle se vám zkroutí řasy.
Kruté řasy? Proč ne?
Ne! Na marnivost nemáme čas. Musíme se dát do kupy.
Přijdeš dnes večer na bál?
Ano. Velmi se těším.
- Na bále jsem ještě nikdy nebyla. - Ach ne.
Tohle macechy nesnášejí dobře.
Matka slavnosti miluje. Byl jsem na nich tisíckrát.
To muselo být báječné.
Jistě. Občas.
Já bych šel ale jinam.
Tomu asi rozumím.
Ale když je to tvůj první bál, možná bych tě tam mohl provést.
Postarat se, abys měla dokonalého tanečního partnera.
Oni jsou i nedokonalí partneři?
Ano, drž se mě a tvoje palce u nohou mi pak poděkují.
Pak ti jejich jménem děkuji.
A přijímám.
A já jsem poctěn.
Dám jí ho já! Má ráda, když jí dávám věci!
- Ale já jsem ho ukradla! - Ale já jsem tě vytáhla ven.
Žádný Gisellin proutek nemůže být všemocný.
Ale i tak se přesvědčím, co s ním dovedu já.
Inu dobrá. Já chci,
aby z Ruby…
byla ropucha.
Ne, ne.
Jsem mluvící ropucha.
Zatracený křeslo!
Zrcadlo! Co je tohle za hloupou magii?
Ptejte se na cokoli a zjevím se já.
Odpověď je prostá. Je to andalaská magie,
což znamená, že ji může užívat jen pravý syn či dcera Andalasie.
Víte?
Brýden. A vy jste kdo?
Chyťte ho.
Mám tě!
Ne! Dost!
Je neposedný.
- To lechtá. Mé střapce! - A roztomilý.
Pozor na drobné písmo.
Promiň, ale říkal jsi: „Ptejte se na cokoli“?
Mizím. No tak. Mizím.
Ne, nikam tě nepustíme.
Mám na tebe totiž spoustu otázek.
Moc a moc otázek.
Takže to vezmeš hezky od začátku…
Neptejte se.
…jinak ti jich pár střihnu.
To je ale pugét.
Hodí se mi dokonale k novým šatům
a rostly divoce hned u tržiště.
Nejsou překrásné?
Svět je vskutku zázračný.
A ještě něco se stalo. Tyson mě pozval na festival.
Strhující.
Ale dnes večer na ten festival nepůjdeš.
Máš mnoho domácích povinností.
Ale já už mám hotovo.
A co koberce v hale? Samý prach.
A co okna? Nevidím skrz.
A pak ještě zahradničení a šití a látání.
A nezapomeň vysmýčit komíny. Jsou ohavné.
Ano. Možná jsem jich pár opravdu nevymetla.
- Ale to snad počká… - Ty mi odmlouváš?
Ne, to bych si nedovolila.
Měla by ses upomenout, kam patříš.
Dokud se nepolepšíš, můžeš z tohoto pokoje odejít jen uklízet.
A jen když ti dám pokyn.
Ale já slíbila Tysonovi, že tam přijdu.
Ale jdi ty, Morgano.
Mladík jako Tyson si může vybírat. A mnohem lépe.
Ale neměj starost.
Večer si užiješ odtud shora, ze svého bidýlka.
Jsem si jistá, že i tak bude kouzelný.
To byla ironie, že ano?
Nakonec se přece jen pochopit dá.
Macecho.
Macecho, prosím. Nemůžeš být tak krutá.
Nemohu si pomoci, drahá. Taková prostě jsem.
Ne.
Ne, musíš mě pustit ven! Nebuď tak krutá!
Prosím, to mi nedělej.
Macecho!
Šťavnatá jablka!
Obr!
Obr se blíží?
Obr! Jde sem!
Radši někam zalez!
Provaz! Jo!
Co to tropíš?
Napnu tady to lano a obřisko o něj zakopne.
A pak bude můj, nebo má!
Ne!
Už ho mám.
Ne!
Pomoc! Nemůžu ven!
Pomoc!
- To ne! - Prosím! Pomoc!
Už běžím!
Už dobrý. Neboj se.
Už ti neublíží.
To velké zlé obřisko je pryč.
Bello!
Mami!
Mami.
Odpusť mi!
Na chviličku jsem se otočila!
- Jsme vám zavázáni. - Jste skutečný hrdina.
To bych neříkal.
Díky vám je naše rodina v pořádku. Máte to u mě.
Tak jo.
Kampak?
Je to jinak, než si myslíš.
Musím mu jen říct, proč tam dnes nepřijdu.
Macecho, prosím. Budu zpátky v cuku letu.
No to máš pravdu. To budeš.
Protože nikam nepůjdeš.
Prosím, nedělej to!
Prosím…
- Morgano? - Macecho?
Morgano.
Je ti dobře?
Na to vem jed! A teď se vrátíme do tvé věže.
To snad ne. Ještě ne.
O čem to mluvíš?
Mocichtivost.
To je to poslední, a proměním se.
Co se to děje?
- Moc mě to mrzí. - Co je…
Je to má vina.
Přála jsem si pohádkový život a ono se to zvrtlo.
Anebo povedlo.
Ne. Počkej!
Chuděra Giselle neví, co chce. Ale já to vím.
- Macecho, prosím… - Teď mě vyslechni.
Ano.
Dokonalá Morgana už není tak dokonalá.
No dovol!
Dovolím si, co jen chci.
Přestaň! Jde z tebe strach!
Já vím.
Kéž bych to mohla
udělat sama, ale bůhví, co by se stalo, kdybych se tam objevila.
Musíš jít ty.
Ano!
Přiveď pomoc, než bude pozdě.
- Musíš to stihnout, než odbije půlnoc. - Co jako?
Zachránit nás.
Ubožačka!
Vy tři!
Podle vizáže to umíte s dětmi.
Má dceruška potřebuje pohlídat. Starejte se.
Cítím se nadřazený všem ostatním živým tvorům.
Nechápu, proč jsme se tomu vzpouzeli.
Tak tak!
Kdo by čekal, že být zápornou postavou je tak osvobozující.
Teď už musím jen najít ten proutek.
Copak to tu máme?
Jak víme, macechy umí ledasco.
Ale jedno jim žel bohu schází. Nejsou mocné.
Proto musíme pořád tak trapně se všemi piklit.
Nemáme žádnou vlastní moc.
Když je teď Morgana fuč, už nejsem macechou.
Je načase sehrát v tomhle městečku novou roli.
Budu novou královnou!
Akorát že královnu už máme.
A hádám, že ta se svý pozice drží zuby nehty.
To by mělo jít lehce napravit.
Zlá osoba, jako je Malvina, neodolá příležitosti ukázat světu, jak moc je zlá.
Takže jdeme za ní?
Měli bychom jí to dopřát.
A pak ode mě dostaneš úkol, mazlíčku.
Takže teď jsem taky záporák?
Ano.
Zrcadlo, i když v ruce menší.
Kdo je nejokatěji nejnesebejistější
a musí se neustále ptát svého obrazu,
přičemž by stačilo, aby měla jednoduše ráda sama sebe?
V zemi zdejší?
Giselle, jak ráda tě vidím.
To si dovedu představit.
Chtěla jsem se zastavit bez pozvání a podívejme. Už jsem tu.
Co si ode mě přeješ?
Asi by bylo fér, abych ti dala šanci
předat mi Monrolasii po dobrém. A předešla nepříjemnostem.
A proč bych to dělala?
Protože Monrolasie je má.
Myslím, že to obě dobře víme.
Bohužel budu muset tvou velkorysou nabídku odmítnout.
Pohovořila jsem si totiž s tím tvým svitkem.
A je zřejmé, že Monrolasie je přesně tím, čím měla být.
Ať se to stalo, jak chtělo.
Zkusila jsem to.
Pokud mou nabídku nepřijmeš,
může to vyústit pouze v jedinou věc.
Tak jest.
Taneční duel!
Vidíte, s kým musím pracovat?
Jedna z nás musí zemřít.
Že by o půlnoci?
Už je to tak.
Odpusť, že jsem ti nabourala tvůj dýchánek
výhrůžkami, že tě zlikviduji.
Ach, Giselle.
Jsi tak zábavná.
Dost mimo, ale zábavná.
Snad si nemyslíš, že mě vytočíš.
Spíš mě přinutíš se smát.
Klidně si svý klapky nech na očích,
ale jako smrad zas táhni dál.
Všechnu moudrost světa teď spolknout chceš?
Nesnaž se to na mě hrát.
Copak nevidíš, jaká nula jseš?
Mám ti lekci dát?
Toužíš být ta zlá však já jsem z nás ta zlejší.
Marný boj tu se mnou svádíš. Jsem to já.
- Nejsi! - Kdo předky má
hadí.
Spíš než had jsi slepýš, jenže já jsem zmije.
Brzo uvidíš, jak zlý je
jed můj.
Dvě mrchy, jak víš, se sem nehodí.
To v pohádce málokdy máš.
Je čas jednu z nás odsud vyhodit.
Čas nebudem tu ztrácet, tak už maž.
S balením ti píchne můj věrný tým.
Skoro slzy v očích mám.
Moc mi budeš chybět.
- To víš. - To vím.
Tak dost, už sbal si krám.
Můžeš chtít být zlá, však já jsem čím dál zlejší.
Tvoje moc den ze dne slábne a já čím dál víc jsem jak posedlá ďáblem.
Já jsem páteř všeho tvůj vliv rázem zmenším.
Nikdy nemůžeš být zlejší než já.
Jsou často v příbězích královny zlé,
však málokdy potká se Zloba s Cruellou.
Mé rysy jsou ostré.
Já líp vypadám.
Být tebou jdu se zahrabat.
Tvůj pád je blízko.
Jak ráda ti
své sbohem dám.
Už je čas ty účty svý vyrovnat.
Najít cestu, jak jít dál.
Že by z nebe dům přímo na ni spad?
Ten trik s jabkem už se okoukal?
Ze střechy tě sfouknu jak hurikán.
Můj elixír tě zneškodní.
Potom tady všem budu vládnout já.
Tak smiř se, holka, s tím.
Všem ses zdála zlá, však trůn má mít ta zlejší.
Nezbývá mi než tě přelstít tím, že zničím navěky tvoje štěstí.
Až se vlády zhostím zlo mi sílu dodá.
V Monrolasii pak každý mým otrokem se stane rád.
Bude mi chtít sloužit navždy.
A já pak budu ještě zlejší.
Zlejší.
- Do svých pastí
s velkou slastí
všechny otroky si pochytám.
Co se stalo?
Studna!
Ach ne, ne.
Proč jsem celá špičatá? A mám tak dokonalé obočí?
A co to mám na sobě?
Jsem snad v Andalasii?
Takhle jsem si ji nepředstavovala.
- Morgano? - Nancy.
Co ty tady děláš?
Těžko říct.
Stalo se něco divnýho.
Nehrála v tom náhodou nějakou roli obří díra na obloze?
Cože? Co to je?
Ta díra se na nebi objevila včera v noci.
A začala odsávat bůhvíkam naši magii.
Morgano, řekni nám, co se stalo.
S Giselle jsme se ošklivě pohádaly. A pak…
A pak co?
To si nejsem moc jistá.
Ale pamatuji se, že naposled byla Giselle jakože krutá.
A pak řekla, že si něco přála a že já to musím napravit.
Edwarde. Ten kouzelný proutek. Giselle ho musela užít.
Co si mohla přát, že to způsobilo tohle?
Ať si přála, co chtěla, městečko se proměnilo ve vísku jako z pohádky.
Úplně jak z Andalasie.
Morgano, tak silné přání, které změní celý svět,
nevyžaduje špetku naší magie.
Potřebuje ji úplně všechnu. Do poslední špetky.
Všechno tady je přece kouzelný.
Když magie zmizí, co se s Andalasií stane?
Když to nezvrátíme,
tak vše andalaské navždy zmizí.
Ale já nechci, aby Andalasie zmizela navždy.
- Já vím. - Ne.
S tím půjde něco udělat.
Giselle si musí jenom vzpomenout, kdo vlastně je, a pak to celé napravit.
Zvládne to.
Vzpomenout? Edwarde!
Ovšem.
Kouzlo vzpomínek.
Máte tu Gisellin strom vzpomínek?
Je skutečný?
Ano. A silnější magie neexistuje.
Dámy?
Co jste zač?
Vaše víly zahradnice.
- Raděj odtud zmiz. - Nechceš-li skončit shozený ze střechy.
Zdá se, že ty tři hlídačky měly dost perný den.
To i já, drahý.
Budeme potřebovat o něco královštější kočár.
A nohsledy.
Máme-li něčeho dosáhnout, budou nohsledi nezbytní.
Kde že jsi říkala, že je Morgana?
Kdo ví?
Možná si zpívá s myškami.
Ale koho to zajímá? Dnešek je o mně.
Zastavte kočár.
Prrr!
Roberte.
Morgana by přece takhle nezmizela.
Muselo se něco stát.
Něco je špatně. Půjdu ji hledat.
Další neplodná snaha.
Ale jak je libo.
Jedem!
Jako věděla jsem, že žila ve větvích. Ale tohle je hotová vila.
Rozmařilost je nám vlastní.
Ten strom je tady.
To je ten strom!
To ne.
Uschnul.
Žádný strach. Na poslední chvíli přijdeme s něčím mazaným,
co naše problémy vyřeší.
Edwarde.
Co je? Tak to tu funguje.
Musí existovat nějaké řešení.
Vidět viset z billboardu princeznu
bylo pro holčičku bez maminky dočista kouzelné.
A já tomu věřila. Ani jsem o tom nepřemýšlela.
Tehdy bylo všechno mnohem jednodušší.
Nikdy na tebe nezapomenu.
Co to bylo?
Tys ten kvítek oživila.
Vážně?
Ale jak? Nejsem kouzelná.
Ne, ale ty vzpomínky ano.
A přežívají i v tobě,
a jejich magie též.
Morgano, ty jsi ten klíč.
To myslela Giselle tím, že nás máš zachránit.
Kdyby se mi podařilo oživit část toho stromu,
tak by si pak vzpomněla, kdo doopravdy je, a že je hodná.
Tím se to spraví.
Myslím, že nám dochází čas.
Co když to nevyjde?
Vyjde, Morgano.
Jen si musíš vzpomenout na všechny ty hezké chvilky.
Jsi jejich součástí.
Vyvolej je a ony to spraví.
Vím, že i ty umíš kouzlit.
Ty jsi opravdová princezna?
Svoje vzpomínky nech, ať se probouzí.
Chvíle stejně všední jako úsměv na tváři
se světlem můžou stát
i v té chvíli nejtemnější.
Všechny můžeš chránit kouzlem,
které ze vzpomínek sama vytvoříš.
Díky nim se vzbudí všechna láska, co je v nich.
Ta sílu má nás chránit.
Chránit nás umí.
Jako plamen můžem svítit, stačí chtít.
Plát láskou.
Tuhle sílu vzpomínek si nenech vzít.
Je jak slunce
nebo vzduch, jen s ní jde žít.
Všechna pravá kouzla v tobě dávno skrytá jsou.
Někteří z nás v sobě možná píseň zaslechnou.
Najednou, najednou.
Edwarde.
Běž ty.
Někdo musí zůstat zde a bránit náš svět.
Skály měknou díky květům.
Díky žáru slunce ledy můžou tát.
Píseň v tobě zní, tak poslouchej ten vnitřní hlas.
Pojď chránit nás
svou láskou.
Chránit nás láskou.
Tahle síla kouzelná tě umí vzhůru k nebi vznést.
Pojď se dotknout hvězd
svou láskou.
Chránit nás láskou.
Ze svých vzpomínek čerpej
tu sílu, co každý
z nás má.
Myslím, že už vím, co a jak.
Co je to?
Můj stroj vzpomínek.
Mohu ji odčarovat.
Potřebuju na vzduch.
Jdi si, hochu. Ale do půlnoci doma.
Měla bych být na tom bále.
A trčím tady
a hlídám tebe a ten proutek.
Jenom proto, že ti nevěří.
Možná nevěří tobě.
Mě v ropuchu proměnit nechtěla.
Co když má ropuchy ráda?
Ať si tě promění v jakoukoli potvoru, její pravá ruka jsem já.
Všechny tyhle blbiny bys měla dělat ty.
Já bych se měla vystavovat na bále.
Jen jdi.
A já Malvině řeknu, žes nehlídala proutek,
a uvidíme, kdo pak skončí jako ropucha.
Ze mě nikdy ropucha nebude.
Viděla ses v zrcadle? V upřímným?
Tak ty chceš být taková?
Tak tu holt budeme hlídat ten proutek obě.
Tak jako dosud.
Malá rada. Zkuste žít.
Nesnáší vás obě.
Pozor!
Svitku! Zmizni!
Pozor!
Nemáte-li další dotazy, sbohem.
Pusť mi ten ocas!
To vážně nic nechápete? Mě jen tak nechytíte.
Jak to, že je tak rychlej?
- Dostanem ho dolů. - Počkejte. No tak.
A hurá pryč!
Hezky jsme se pobavili, ale já musím na bál. Nashle.
Jsem snad připravena?
Tady jsi, mazlíčku. Nějaký problém?
Ne. Ve zlodušství exceluju.
Nuže, zábava začíná.
Jsem připravena.
Snad mám správný šaty.
Počkat. Co je tohle?
Počkat. Já jdu s ní.
Chlapi, tady vystupuju.
Haló? Pane Paruko!
Zapomněla mě! Já jdu s ní!
Co se to děje! Moment!
Zapomnělas mě tu!
Morgano, kde jsi byla? Jsi v pořádku?
Ne. Spíš jsem v bryndě.
- Můžeš mě svézt? - Ovšem.
Jeď! Poběžím za vámi.
Nyní mé přání.
Chci být královnou Monrolasie.
Z cesty! Uhněte!
Musíme dovnitř.
Myslím, že mi sedíš na místě.
Zase ty.
A já zase myslím, že je čas to skoncovat jednou provždy.
Ano, prosím.
Zatracený křeslo!
Proč mě to vždycky odhodí?
Tohle způsobila má matka?
Ne, to je Andalasie.
Prodírá se skrz.
Vydechni. Zatáhni břuch.
Já chci.
Stráže.
Skoncujte s ní!
Já chci.
Jsou to jen motýli! Nekňubové!
Veličenstvo!
Ruby ti chce říct něco o tom proutku.
Neříkej.
Ahoj.
Za vše může ona. Měla bys ji proměnit v ropuchu.
Tys tam pustila toho kocoura.
Obě jste žáby!
Je tu ještě jedna.
Já chci.
- Nancy! - Roberte!
Nevíš, kde je Morgana?
- Vím. Je tu. V pořádku. - Díkybohu.
Bože, lidé panikaří.
Já vím. To kvůli Giselle. Je prokletá.
Musíme ji zachránit, aby to mohla zarazit.
Prokletá?
Jdeme!
Morgano!
Tati!
Kde jsi byla?
Hledal jsem tě křížem i krážem!
Musíme se dostat dovnitř.
Odkdy je má dcera tak chrabrá?
Zachráníme Giselle.
Hrdinský skutek.
Mám ti pomoct?
- Matko, zastav to! - Giselle!
Morganin strom vzpomínek
Je to jen cár papíru.
Ne!
Giselle, ne!
Tohle je velmi pěkné místo.
- Ano. - Tohle je rande.
- Je laskavá a z gruntu přívětivá. - Jo.
- Giselle! - Jsem tady, Morgano.
Počkej na mě!
Mami, kam to jdeš?
Nikam nejdu.
Vždycky budeš moje princezna.
Výš! Mami!
Co se tady u všech všudy stalo?
Giselle!
Roberte.
Má sladká Giselle.
Vrátila ses mi.
Odpusť mi. Už nechci nohsledy.
Nancy, kde je Edward?
Zůstal v Andalasii, aby ji bránil.
Ach ne.
Musíme si pospíšit.
Kouzelná romance mizí.
Musíme to zastavit, jinak vše andalaské zemře.
To znamená,
že i ty?
Ne.
Všechno napravím.
Dost!
Být tebou, nedělám to.
Morgano.
Morgano!
- Matko, co to tropíš? - Jen klid, drahý.
Dostala uspávací elixír.
Původně jsem ho měla pro Giselle. Ale i takhle to jde.
Malvino, musíš to napravit.
A taky napravím.
Tvůj svitek mi vyslepičil, že až hodiny odbijí půlnoc,
prokletí bude trvalé.
A mně se tenhle svět líbí.
Takže odhoď ten proutek a nech hodiny bít.
Pak ji propustím.
Když to udělám, Andalasia zemře.
Když to neuděláš, zemře ona.
- Ne. - Přestaň, ty ježibabo.
Ale Roberte. Teď jsi trošičku hrubý.
Malvino, prosím.
Tohle nejsi ty.
Teď už jsem.
Přesně jak sis to přála.
Ne!
Morgano.
- Je mi slabo. - Giselle.
Co se to děje?
- Jsi v pořádku? - Těžko říct.
Ne.
Není to báječné, když se potkají dva světy v dokonalé harmonii?
Až hodiny odbijí půlnoc, kletba bude trvalá.
Ne.
Takhle to skončit nemůže.
Půjdu s tebou.
Roberte.
To jsou mi hrdinové.
- Co budeme dělat? - Nesmí odbít půlnoc.
Jako by se mi vyplnilo přání.
Prosím, vydrž.
Omlouvám se ti.
Vše je to má vina.
Ne. Musí existovat způsob, jak to zvrátit.
- Jen si přeji. - Ne.
Ten zlomený proutek. Seber ho.
Tik tak, tik tak.
Tysone, tvůj kord!
Drž ho!
Morgano.
Tu kletbu nelze zlomit.
Poslouchej.
Musíš si něco přát ty, Morgano.
Má kouzelná moc je ta tam.
Podle toho tvého otravného svitku
může tu větvičku na podpal použít jen rozený Andalasian.
Ale jak je libo.
Má pravdu. Nepůjde to. Nejsem pravou dcerou Andalasie.
Ty jsi pravou dcerou Andalasie.
Protože jsi mou dcerou, Morgano.
Nic se neboj.
Věř, že já to prostě vím.
To já chci přece dát ti svět,
kde tě nic nezraní.
Kde můžeš růst a zrát.
Svět, co každý sen ti splní.
Lásku k tobě v srdci nosím.
Hrdá jsem, že s jistotou teď půjdeš dál.
Ne.
Já znám už tolik kouzel, přesto vím,
že sílu největší tu máš.
Jen s láskou.
Kdo miluje, má sílu.
Navždy lásku mou nech zářit
v srdci svém.
Ne.
Jsem tady s tebou…
Ne.
…přece navždy.
Ne.
V srdci…
Ne, ne.
Co si mám přát?
Prosím, neodcházej. Neopouštěj mě.
Prosím.
Giselle.
Co si mám přát?
Tik tak, tik tak.
Počkat.
Hodiny nebijí?
Proč není půlnoc?
Já chci být doma. S maminkou.
Ale jistě, broučku.
Mami.
Morgano.
Mami!
Tys to dokázala!
Měla jsem strach.
Já vím, ale zachránilas mě.
A ostatní taky.
Dobré jitro.
Já vám měl tak zvláštní sny.
Dobré jitro.
On si vážně na nic nevzpomíná?
Jenom ti, kdo magii používají, si ji pamatují zcela jasně.
Pro všechny ostatní je to jako sen.
Už se těším, jak mu vysvětlíš, že zpíval s odpadkáčem
a porazil zlou královnu.
Držím ti palce.
V noci se mi zdálo o ropuchách.
Mně taky.
Dobré jitro, Edgare.
Giselle, jako obvykle?
Ano, prosím. Díky.
Dobré jitro. Odpusťte, že vyrušuji.
Ráda bych vás pozdravila.
A taky se omluvila. Za spoustu věcí.
Tuze jsem si přála, aby tu Morgana byla šťastná,
a tak jsem se nechala krapítek unést.
Užijte si kávu.
Poslyšte…
I já mívám občas tendence se nechat unést.
Ne.
Taky se nám uvolnilo místo v jednom z výborů, kdybyste měla zájem.
Někdo jako vy by se nám určitě hodil.
To bych ráda.
- Jo, my se objímáme. - Ano.
- To je mý křeslo. - No jo, no.
Jo.
A tak pro Giselle a její rodinu začal v Monroeville nový život.
Tentokrát bez kouzel.
Robert si tu otevřel advokátní kancelář, aby už nemusel dojíždět vlakem.
Sofinka rostla jako z vody.
- A Morgana… - Morgano!
Hned budu zpátky.
Ta byla pořád teenagerkou.
- Nezírejte. Je to úchylný. - Ne.
- Nezíráme. - Naliju ti…
Omlouvám se, že jdu tak pozdě.
- V lese se objevila… - Ale to nic.
…tlupa skřetů.
Byli neodbytní.
Celá vesnice je musela zahánět.
Kde je Edward? Zůstal doma?
Ne. Je tady. Ale zahájil bitvu.
- Ovšem. - Zpátky, vy bestie!
Jste mrtvej!
To bylo jen škrábnutí.
Jen škrábnutí!
Nejsem mrtvý.
Vidíš? Jen kulhám!
Vaši malí poddaní mají kuráž.
-Jako ty, Roberte. - To ne.
Neb jsi byl naším zachráncem. Ty a můj kord.
Nechť tvá dobrodružství s mým kordem pokračují, dobrý muži.
Ten kord jsem pověsil na hřebík.
A jsem rád, že ho zde nepotřebuji.
- Vážně? - Ano.
- Jaká tragédie.
Dal bys mi ho zpět?
Ano. Ovšemže dal.
- Dobře. - Pohodujeme?
- Samozřejmě. - Co budeš pít?
Ale nejdřív pro vás máme dáreček.
Na tom talíři se objeví pokrm, jaký si budete přát.
Nic víc nedělá.
- Jsme si celkem jistí. - Jo.
- Možná byste si to měli přát vy. - Jo.
Dobrá.
Omluvte mne. Jdu bránit svou čest.
- Teď přijde odveta! - Jdu tam.
- Počkej, pomůžu ti. - Ovšem.
Počkej na mě!
A mám vás!
Zač ta pusa?
Ta byla z lásky.
A nic lepšího si nemůžu přát.
Život nám i zkoušky někdy chystá.
Tak pojďme být za ně vděční.
Jdu všem nesnázím…
Přípitek.
…s tebou ráda vstříc.
Chápu víc
rub i líc.
Už znám svět her i starostí
a štěstí křehké jako sníh.
Ať dál se střídá pláč a smích.
- Moc kouzelnou. - Kouzelnou.
Moc kouzelnou
nám dává…
Konec
PROKLETÁ ROMANCE
Překlad titulků: Vojtěch Kostiha