Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Це Щенячий патруль. Місія виконана. Кінець зв'язку.
Це Акуленя. Чудово. Ініціюю план пробудження.
Закрий вуха, гаразд?
Гаразд. Завжди разом. Кінець зв'язку.
Три.
Два.
Один.
Що?
Це кінець світу!
Хав'єре, веди дівчат до бункера.
Якого бункера?
Якого бункера? Бункера в будинку!
У будинку немає бункера! Я купив будинок без нього!
Чому ти ніколи не слухаєш?
Як нам захиститися?
На нас не нападають, недоумку. Це феєрверк Луни.
-Ти певен? -Так, певен.
-Ні! -Я так і знав!
-Знайшов! -Ні!
-Ходи сюди! Зізнавайся! -Ні!
Це твоя ідея чи Луни?
-Чия це була ідея? -Ніколи не скажу. Я хороша солдатка!
-Побачимо! -Сестро, рятуй!
Я тебе врятую, сестро! Так!
-Чому ти смієшся? -Обличчя.
Ти своє бачив?
Дівчата, ви покарані.
Куди ви зібралися?
-Готуйтеся, ми спізнюємося до школи! -Слухайтеся тата!
Луно, негайно вдягайся!
ДВІЧІ ВАГІТНА 2
Дівчата!
Хутко. Якщо ми знову спізнимося, мене викличе міс Паті,
а я її боюся.
Не бігти.
-Готові? -Так.
Чому ти плачеш? Це щоденна справа.
Я розчулююся, коли ви їдете.
Нумо, виродку. Я про вибрики.
Рухайся, друже.
Сол, обережно. Я помив сидіння.
-Тату, можна повторити пісню? -Так, маленька.
-Але тихо, у мене болить голова. -Так, тату.
Гаразд, приїхали. Бувайте.
Будьте чемні. Ні, сидіння, люба.
-Один, два. -Не грюкай дверима!
Хав'єре.
-Як ви? -Міс Пау. Добре.
Я така потворна?
Ні, я злякався, бо…
Спокійно, Хав'єре. Я жартую.
Ви заклякли. Дуже напружені.
-Боляче? -Так.
-Це напруга. -Так.
Схоже, комусь бракує розваг.
Треба розслабитися. Піти на побачення сьогодні ввечері.
Міс Пау, я б залюбки, але, на жаль, я не можу зустрітися з вами.
Чому? Я завжди вас запрошую, а ви…
Розумієте, у нас є одне правило, якого ви не знаєте.
Яке правило?
Ми з Феліпе пообіцяли дівчатам, що жодних побачень, доки їм не буде 18.
-Ви жартуєте? -Ні.
Хав'єре, у моїх десятирічок розумніші правила.
Ви двоє просто жалюгідні.
Як гарно.
-Як я? -Чудово.
Неймовірно, скільки енергії та часу ти витрачаєш на це.
-Справді? -Але знаєш що?
Бракує найважливішого.
Чого саме?
Зупиніться на хвильку, любі художники.
Я хочу, щоб ви знали,
що кожен ваш штрих виявляє багато любові,
але я відчуваю…
що ми не виходимо за межі буквального світу.
А я хочу це відчути. Я хочу відчути цю любов,
бо ми зображуємо нашу сім'ю.
Людей, які дуже сильно люблять нас, які миряться з нами,
які терплять нас, які нас підтримують.
Тож я хочу, щоб кожен ваш штрих це відтворював.
Як вам відомо,
я стала сиротою через аварію, тому не можу мати дітей.
Та це не означає, що мені не знайоме поняття сім'ї.
Я хочу, щоб ви це показали.
Я хочу бачити любов,
щоб ви показали мені співчуття, показали, як це – мати сім'ю.
Я хочу це відчути.
Я хочу відчути сміх. Відчути турботу мами.
І гарячий шоколад.
Усю любов, якої в мене не було,
яку забрало життя, та я знаю, що можу її мати.
З пристрастю, з любов'ю, із серцем.
Ось що мені потрібно.
Да Вінчі.
Доброго ранку.
Документи на третю.
Знаєш що?
За тиждень наша 11-та річниця знайомства.
Оскільки це особлива дата,
я хочу поїхати в сімейну подорож.
Ми маємо право відсвяткувати 11 років разом.
Я хочу, щоб ти вибрав між цими двома напрямками.
З любов'ю, Феліпе.
Босе.
Мені подобається, як Феліпе дбає про вас.
Ви така мила пара.
Якби ж мій чоловік був таким.
Скільки разів я мушу повторити, що ми не пара?
Ми живемо разом заради дітей.
Але ви спите разом. Я сам купував ліжко.
Так, тому що Луна моє спалила.
Ми спимо кожен зі свого боку. Посередині в нас подушка.
Хаві, ліжко згоріло два роки тому.
Чого тобі, Фабіяне?
Треба затвердити бюджети нового проєкту, а бухгалтерка не відповідає.
Надіслав десять електронок, і нічого.
Піди до неї. Її офіс за 100 метрів.
Я її боюся. Вона така агресивна.
Якось вона побила кур'єра, бо той забув сальсу.
Так, вона така.
Я цим займуся. А ти подбай про інше.
Юристам потрібні…
Що таке? Чому ти не працюєш?
У мене перерва.
Це така в тебе перерва?
Спокійно. Ніхто не наважиться зайти.
Не в цьому справа.
А в чому?
Не можна бути такою.
Якою?
Так лежати.
Дякуй, що я ще не роздяглася.
Ти знаєш, що я люблю бути гола.
Не можна робити перерви, коли заманеться.
Є розклад. Ти мусиш дотримуватися правил.
-Тому що… Ні, тому що… -Що? Ти мене покараєш, босе?
-Так, я можу… -Скажи-но, босе.
Що ти зробиш, щоб мене покарати?
Я можу багато чого зробити. Можу знизити зарплатню.
Можу тебе відсторонити. Можу…
Я можу… Я щось вигадаю.
Я знаю, як ти можеш мене покарати.
Ні, я не за цим прийшов.
Я прийшов за документами. Це непрофесійно.
Замовкни й поцілуй мене.
Ти обіцяв мені романтичний відпочинок,
та діти завжди на заваді, усе йде шкереберть.
Даси мені десять хвилин?
Так, дам.
Класе, дякую за талант. Це чиста любов!
Мені подобається!
-Я така щаслива! -Камі, у мене є подарунок.
Вони без цукру?
І без лактози, щоб не було розладу шлунку.
-Бувай! -Щасти!
Бувай!
Ти – мрія кожної жінки…
-Усесвіт. -Гей.
-Дякую. -Тобі сподобався мій малюнок?
-Дуже. -Не надто багато жовтого?
Того ядучого жовтого? Ні, це родзинка.
Справді? Сподіваюся, коли познайомишся з моєю сім'єю,
вона не здасться тобі ядучою.
-Ні. Приходьте сьогодні на вечерю. -Сьогодні?
Що за вираз обличчя? Зарано? Я надто тисну?
На мою думку, це наступний крок.
Звісно, це так.
Я лише не знав, що ти хочеш познайомитися з ними зараз.
Я не просто хочу познайомитися.
Я залюбки…
Стала б частиною сім'ї. Що скажеш?
-Чудовий план. -Так.
Чудово, домовилися.
-Вечеря! -Зачекай.
Вечеря!
Алло.
Вітаю, вас турбують зі школи.
Що?
-Їду. -Усе гаразд?
Мої доньки побили друга в школі.
Але це не схоже на них.
-Бійка! -Запиши це.
Бійка!
І що далі?
Мені шкода, Хав'єре, але ця установа не терпить насильства.
Ваші доньки будуть відсторонені на два тижні.
Два тижні? Це не забагато? Це ж дрібниці.
Міс, як це сталося?
На уроці, Хав'єре.
Щойно закінчилась контрольна з біології,
і я сказала дітям придумати ідеї до Дня матері за два тижні.
І мої діти почали бити однокласника? Це безглуздя.
Вони не схильні до насильства.
Ну, хіба Луна. Але не Сол.
Їх, мабуть, спровокували.
Саме це я і хотіла сказати.
Він дещо сказав, але я не хотіла говорити телефоном.
Що він сказав?
Він сказав, що добре, що в них немає мами,
їм не треба нічого робити до Дня матері.
І ми покарані?
Звісно, покарані.
Це не наша вина.
Байдуже, хто винен.
Ви наші доньки, вам не можна бити людей.
А тобі? Ти сказав, що коли зустрів тата, то вдарив його.
А він тебе викинув геть.
Так.
Ні, усе було інакше.
Я оступився і впав.
Але я був тоді в чудовій формі. Гнучкий.
Не про це йдеться. Справа в тому, що ми були дорослими, котрі розмовляли.
А ви діти.
Отже, коли ми виростемо,
-то зможемо битися. -Гаразд.
-Ні, не зможете! Розумієте? -Дівчата, татко хоче сказати,
що вам треба більше розмовляти.
-Саме так. -Не битися.
-Гаразд. -Добре.
Ідіть до кімнати. Я маю розмову з татом.
Поговоримо про покарання пізніше.
-Ні. -Так.
Поговоримо.
До кімнати, і не робіть цього милого шрекокотячого личка.
Хутко, до кімнати.
-У дитячу! -Гаразд!
Не бігти!
-Обережно. -Вони не слухають.
Я швидше!
Я все бачу.
Треба це обговорити.
Що саме, чоловіче?
Дівчатам потрібна мама.
Що? Це ж лише шкільна бійка. Дрібниця.
Як гадаєш, чому вони так зреагували?
Їм не сподобався коментар.
Не сподобався? Їм стало боляче.
Це тому, що всередині вони дещо відчувають. Я знаю.
Я не думав про це.
Ми знали, що це станеться.
-Треба щось робити. -Що?
Треба зателефонувати їй. Вона знатиме, що робити.
Ми можемо зустрітися?
-Като! -Като!
Як ви, любі?
Погано.
-У нас проблема. -Що сталося?
Треба знайти маму для наших дітей.
Не знаємо, з чого почати.
Не знаєш, може, є якийсь застосунок абощо?
Застосунок мам? Пошукаємо.
Навіщо вам мама?
Тому що дівчата страждають без мами.
Рідні мої, ні! Ні!
-Като? -Вам… Треба…
Като?
Ми тебе не чуємо, Като.
У них є…
-Като. -Ви знаєте її…
-Каталіно. -Перервало.
Що вона таке казала? Що ми знаємо цю маму?
Я не знаю.
А ти?
Ні, тому й питаю.
У тебе хтось є, так?
Гаразд, що саме ти маєш на увазі?
Ти клятий брудний щур! Я знав! Я знав, що ти не витерпиш.
Я знав, що за першої нагоди ти зустрічатимешся з жінкою,
зрадиш мене й дітей і порушиш угоду!
А ти?
Гадаєш, я не відчуваю запах дешевих парфумів?
Годі нюхати мій одяг!
Я його прасую. Я чую запах!
Я хочу, щоб вони гарно пахнули.
Можна дізнатися, хто твоя нова подружка?
Певно, краща за такого клятого нюхливого гіпі, як ти!
Вона не гіпі. Її звати Каміла де ла Фуенте.
Вона викладає мистецтво. Має ступінь у сенсорному мистецтві.
Вона любить природу, тварин,
спорт і, що найважливіше, хоче познайомитися з дітьми.
-А твоя? -Моя дівчина – Антонія Санчез.
Фінансова директорка в моїй компанії.
Любить літературу й здоровий спосіб життя.
Теж хоче з ними познайомитися. Завжди питає, коли це станеться.
Постійно.
Отже, вони обидві могли б стати ідеальними мамами.
І що? Нам не потрібні дві мами.
Ось що Ката мала на увазі.
Треба обрати маму з-поміж них.
Що ти пропонуєш?
Голодні ігри матерів, щоб перемогла найкраща мама?
Саме так.
-Я пожартував, недоумку! -Ні, це чудова ідея.
Ми виставляємо подружок у якості учасниць.
І перша, яка завоює дівчат, переможе.
Ти збожеволів?
Якщо дізнаються, що це змагання, вони нас уб'ють.
Особливо моя, ти її не знаєш.
Не дізнаються.
Ми не скажемо ні слова.
Це чудово.
Ні, це неправильно.
Хав'єре, не думай про себе чи мене.
Думай про дівчаток.
Я не хочу, щоб вони страждали без мами.
Треба щось зробити!
Не вірю, що я це скажу, але…
Де вони будуть змагатися?
-Усе гаразд? -Я думала, що ми сьогодні познайомимося.
Шкода, що вони захворіли.
Не хвилюйся, ти скоро з ними познайомишся.
Коли?
Дуже скоро.
Ти завжди так робиш.
Живиш мої надії, але не втілюєш їх.
«Люба, скоро ти з ними познайомишся». Але я не знайомлюся.
Люба, я мушу тобі дещо сказати.
Чи ти…
Що?
Хочеш у подорож із моєю сім'єю?
-Справді? -Так.
-Так?
Так, хочу.
Так!
Обережно, спина!
Годі вже
кидати в мене речами! Поговорімо!
Я не говоритиму з тобою, ти брехун!
Взагалі-то, я не брехав.
Ми ж поїдемо на відпочинок, еге ж?
Так, але не сім'єю, ми мали бути самі!
То й що? Діти хочуть з тобою познайомитися!
Ти розповів їм про мене?
Ні. Ну, дещо розповів.
Чому ти все псуєш?
Зачекай. Що псую?
Я не хотіла знайомитися з твоєю сім'єю. Не кажучи вже про дочок.
Ми разом уже рік. Це наступний крок.
Хав'єре, мені подобається те, що в нас є.
Без зобов'язань, вуз, сім'ї.
Правила чіткі, і ти погодився. Навіщо ти все руйнуєш?
Не Хав'єрчика! Люба!
Хав'єрчик. За мить він очуняє, так?
Не знаю. Бідолашний.
Бідолашненький. Вибач, я не стрималася.
Ні.
Вони найкраще, що в мене є.
Прошу, познайомся з ними.
Заради мене, заради Хав'єрчика.
Для тебе й Хав'єрчика – що завгодно.
-За однієї умови. -Що забажаєш.
Ми розважаємося, але я не буду нікому мамою.
-Ти не будеш нікому мамою. -Ні.
-То куди ми їдемо? -В Акапулько.
Люба.
Сонечко. Хав'єре.
Хав'єрчик.
Дівчата, не треба ставити незручних запитань нашим гостям.
Може, визнаєте вже, що це ваші дівчата?
Звідки вам це відомо?
Тату, ми діти, а не недоумки.
Крім того, бачили б ви свої обличчя, коли ви про них згадуєте.
Що ж, гаразд. Без феєрверків і бомб.
-Гаразд? -Гаразд.
-Обіцяю. -Я теж.
Хав'єре! Ми спізнюємося!
Іду! Я ходив до вбиральні.
За 20 кілометрів усім схочеться.
-Що? -Що з тобою сталося?
Ти про що?
Смійся, але рак шкіри – серйозна річ.
Він дуже небезпечний. Не смійтеся, ви наступні.
Готові до подорожі?
Не чіпай мене!
Рушаймо!
-Тату, я хочу до вбиральні. -Що я казав?
Що я казав?
Привіт!
Овва, вона схожа на принцесу.
Я допоможу, сонце. Зачекай.
Привіт! Ви й гадки не маєте, як я хотіла з вами познайомитися.
Ви можете звертатися до мене за будь-чим.
Не бійтеся просити що завгодно.
Якщо я захочу порох і сірники, ти мені купиш?
-Луно, годі думати про підпали. -Гаразд, вибач.
Поїхали. Ми ще за деким заїдемо.
За ким?
За моєю дівчиною.
Уперед!
Де?
Тату, це твоя дівчина?
Так, дайте їй час. Вона особлива.
Поцілуй мене.
Привіт, мене звати Сол.
Привіт, Сол.
Рада познайомитися. Хочеш пісню для подорожі?
Так, вона називається «Не чіпайте мене, я мушу поспати».
Гаразд, дякую.
Не можу знайти.
Вона не існує.
Ми приїхали!
Овва, це чудовий готель, тату.
Овва, він неймовірний.
Гарний, правда? Дівчата, обережно.
-Я ніколи не зупинялася в таких готелях. -Я ж казав.
-Вітаю. -Добрий день.
Вітаємо в «Резорт Параїсо» – найкращому місці для відпочинку.
-У вас є бронювання? -Феліпе Думас.
Чудово. Гаразд. Три двомісні номери, так?
Отже, ми спимо разом.
Вибач, ми подумали, що було б добре, якби ви були разом.
Справді? Ти хочеш, щоб я жила в кімнаті з нею?
-Ти ж мав плани на мій пиріжок. -Антоніє.
Який пиріжок, тату?
-Це пиріжок для дорослих. -Ні.
Я хочу пиріжок!
-Я теж! -Ні, дівчата.
Ходімо, оглянемо готель, доки ваші тати
-з цим розберуться. -Так.
Ні, я хочу знати про пиріжки.
-Глянь, що ти накоїла. -Що?
Я думала, що ми будемо разом на вихідних.
Мабуть, ні. На щастя, я взяла іграшки.
Я теж взяла іграшки.
-Антоніє, годі. -Гаразд, я замовкну.
Справа не в тобі, дівчино.
Просто я не люблю жити з незнайомцями.
-Можна змінити номер на два одномісних? -Звісно.
Ти не проти спати сама, сонце?
Звісно, ні. Я люблю бути сама. Не люблю неприємні запахи.
-Які запахи? -Ми приїхали розважатися, а не сваритися.
На пляжі є запахи.
СТАНЬ НОВОЮ ЗІРКОЮ З МІКРОФОНОМ
Що? Що сталося? Що відбувається?
Тут прослуховування на «Мікрофон»!
Можна мені зареєструватися? Будь ласочка!
Так, можна. Можна.
Мені можна!
Так, одне запитання. Коли прослуховування?
За три дні, на пляжі.
Ти чула? За три дні.
У мене три дні на репетиції, тату!
Оце так дух!
Ходімо поїмо та познайомимося.
Так, будь ласка.
Я йду до басейну. У мене похмілля.
Я теж.
-Ні. -Прошу!
-Прошу, ходімо з божевільною пані. -Я чула.
-Гаразд, ходімо до басейну. -Так!
Ви побачите! Шахраї!
Я художниця, сонце.
Як спокійно.
-Де твоя дівчина? -Не знаю. Я зайняв їй місце і…
Нізащо.
Що вона робить?
Що? Що вона робить?
-Овва! І я так хочу! -Я теж!
Дівчата!
Дівчата, обережно.
-Дівчата! -Сонце.
-Обережно. -Усе буде добре. Вони вміють плавати.
Один, два, три!
Дівчата! Вони луснулися животами!
Відійди, сонечко.
Дівчата, сюди!
-Дівчата! -У Луни кров на обличчі.
Сюди! Я ж казав, що ви поранитеся!
Сюди!
Тату, можна ще раз?
У тебе з носа кров тече. Ходімо.
Усе гаразд, тату.
-Ось. -Боляче.
Звісно, ти ж вдарилася обличчям. Я казав.
Покупайтеся. Ходімо їсти.
-Їсти? Справді? -Їсти! Так!
Тихо. Спокійно, будь ласка.
-Ми йдемо їсти! -Сонечко.
Якщо хочеш, я можу їм допомогти.
Ти не проти?
Звісно, ні. Вони такі енергійні!
Що б я без тебе робив?
Ти бачив?
Що?
У Антонії немає материнських інстинктів.
Ти про що?
Я про що? Слухай, матері – наче дикі левиці.
Коли бачать, що малюки в небезпеці, пірнають не роздумуючи.
-І до чого тут Антонія? -Антонія нічого не робила.
Просто витріщалася.
А левиця Каміла була готова діяти.
Може, вона не вважала це серйозним.
-Не знаю. -Глянь.
Поглянь: «Можеш зайти до моєї кімнати? Я хвилююся».
Вона дуже мила. Я тобі казав.
Я ж казав.
Зачекай.
Що ти робиш? Я нічого не бачив.
Що це за фото? Це Акапулько?
Так, коли мій тато отримав ключі від будинку.
Я не знав, що ти тут жила.
Недовго. Тато його винаймав.
Можна сфотографувати? Воно прекрасне.
Гаразд.
Ти готовий?
До чого? От дідько!
Сонце!
Кохана.
Коли ти написала,
я думав, що ти хвилюєшся через дівчат.
Дівчат? Я хвилююся, бо ти не торкався мого пиріжка вже два тижні.
Сонечко, зачекай.
-Що? Чому? -Може…
Скажи, чому ти не допомогла дівчатам у басейні?
Бо нічого не сталося.
Так, звісно. Зачекай. Так, але могло статися.
Але не сталося, Хав'єре. Знаєш, у чому проблема?
Ти вважаєш своїх дівчат принцесами, яких треба рятувати, але вони не такі.
Якщо далі будеш їх так опікати, то зробиш із них таких дуреп, як Каміла.
Нехай набивають ґулі. Це ж життя.
Так, твоя правда.
Хав'єре, не сьогодні.
Сонечко, так. Чому ні? Так.
-Привіт. -Як справи?
Овва, ти…
-Що я? -Що ти?
Ти мене не пам'ятаєш?
Ти знаєш цього бевзя?
Ні, ніколи його не бачила.
Не придурюйся. Ти ж пам'ятаєш мого брата, еге ж?
Вона сказала, що не знає тебе.
Трясця, а ти хто, курво?
-Кого ти назвав курвою? -Нікого.
Якщо й далі надокучатимеш моїй подружці, я твою руку встромлю в твою дупу.
-Зрозумів? -Так, зрозумів.
Так.
-Усе гаразд? -Так, дякую.
Апельсиновий сік.
Перепрошую.
-Скільки пляшок випиваєш за день? -Як коли.
Коли працюю, то п'ять, а коли ні – дві чи три.
Намагаюся не пити більше п'яти. Фігуру треба берегти.
-Ти принаймні про це пам'ятаєш. -Так.
Замовлю ще одну. Хочеш?
Ні, дякую. Я не п'ю солодких напоїв.
У тебе діабет?
Ні.
Не люблю споживати речі, які шкодять моєму тілу.
Гаразд. Яке сумне життя.
Принесли їжу!
-Гаразд. -Чудово, я голодний!
-Ось так. -Дякую.
Я зголодніла.
Для принцеси.
Дякую.
Зачекайте.
Давайте подякуємо.
Дякую.
Вам м'ясо не принесли.
-Ви забули принести їм м'ясо! -Ні.
Ні, усе гаразд. Ми не їмо м'ясо. Дякую.
Ми не їмо тварин.
Шкода вас. Глянь.
Як у вас справи сьогодні?
-Чудово! -Чудово!
Голосніше. Як справи сьогодні?
-Добре! -Чудово!
Готові до караоке?
Так!
Ходіть на сцену й відривайтеся!
Тату, можна?
Люба, ми їмо.
Тату! Прослуховування за два дні, тату. Два дні!
Крім того, в книжці Леді Ґаґи написано, що найкраще практикуватися,
-співаючи перед глядачами. -Люба, зачекай.
-Гаразд, але тихенько. -Дякую!
Тату, я забула бервуха!
Я теж!
Для чого бервуха?
Щоб заткнути вуха.
Не драматизуй. Хіба вона так погано співає?
Давай, Сол!
Нащо ти дозволив їй співати?
-Вона жахливо співає. -З часом звикаєш.
Вуха перестають функціонувати.
Не так уже й погано.
Вона виражає себе.
Ходімо в інше місце.
Забери свою малу, чоловіче.
-Гаразд, добре. -Ні, я хочу танцювати.
Ходімо їсти десерт! Так.
Підпишіться на мій інстаграм! «Solsita official!»
-Ходімо. -Це вам допоможе в житті!
Підписуйтесь!
Смачно.
-Огірок. -Оце життя.
Моє морозиво смачне.
Яке ти взяла?
-Фісташкове. А ти? -Звісно, полуничне.
Смачно, але це смачніше.
-Погляньмо. -Злодійка!
-А це яке? -Я спробую.
Ванільне.
Навчіться обирати морозиво.
Можна спробувати?
Гей, не кради моє морозиво.
-Люба. -Що?
У тебе алергія.
Я вчора випила ліки.
-Можна мені шоколадне? -Дівчино, глянь на своє обличчя.
Ти схожа на жабу-мутанта.
Жабу-мутанта?
Не драматизуйте. Годі витріщатися. Наче чудовисько побачили.
Що таке?
Що ти робиш? Це лікарня!
Це лікувальний фіміам. Так вона швидше одужає.
Ти про що? Лікар сказав, що все добре.
Ну, це альтернативна медицина.
Не думаєш, що ми занадто тиснемо з цим материнством?
Думаю.
Може, скажемо їм правду й годі з цим?
Ні, вже надто пізно.
Якщо ми скажемо їм правду, вони назавжди зненавидять нас.
І ми залишимося самі. А наші доньки без мами.
А що б Крістіна подумала?
Крістіна.
Вона б зрозуміла.
Гаразд. Отже, продовжуємо.
-Продовжуємо. -Гаразд.
Припини.
Дурепа житиме?
Це лише алергія. Ми її заберемо, коли прокинеться.
Шкода, що я це не записала. Вірусне було б відео!
Антоніє!
Що? Це не моя ідея. Луна так сказала.
Ця дівчина – щось із чимось.
Знаю. Обережно. Не дозволяй їй гратися з вогненебезпечними предметами.
Нас через таке вже виганяли з готелю.
Не хвилюйся, вони сплять.
Що? Лише 22 година. Як тобі це вдалося?
У мене шестеро братів та сестер. Я ж мала вчитися ночами.
У мене свої способи.
Дякую, що дбаєш про них. Я знаю, що ти не любиш дітей.
-Ти їх ненавидиш. -Я їх ненавиджу.
Але цих можна терпіти. Якщо Сол не співатиме.
-Антоніє, це знущання! -Це правда.
-Ні, не правда. Ну, інколи правда. -Вона не вміє.
-Ласкаво прошу, кохана. -Дякую.
Я облаштував так, як ти любиш.
Дякую, що привіз мене сюди.
Ще щось потрібно?
Ні, дякую.
Я зараз спущуся. Спробую причепуритися.
Сонечко, а де дівчата?
Засмагають з Антонією.
-Знаєш, піду гляну до них і повернуся. -Ні. Зустрінемося там.
-Упевнена? -Так.
-Не впади. -Не впаду.
До зустрічі.
Побачимо, хто краща мама. Нехай почнеться війна.
Це дуже смачно!
-Замов його наступного разу. -Ні.
Хто хоче на гідроцикл?
-Ходімо! -Я!
Уперед!
Там лише три для трьох дорослих. Вибач, сонце.
Люба, ходімо.
Ні, ти йди. Я залишуся тут.
-Іди, так. -Ні, чому?
-Ти впевнена? -Так.
Ти в порядку?
Сім'я!
Ми будемо летіти!
Ні!
-Уперед, тату! -Ні!
Це від сонця.
Зачекай.
Вибачте, пані! Я поділюся з вами енергією.
-Бум, ти збила ту пані. -Так.
Сол, глянь, морозиво!
Швидше, доки не пішли.
-Не бігти! -Не їжте забагато!
Який чудовий день.
-Дякую. -Схоже, ви гарно провели час.
-Лише мене не запросили. -Запрошували.
Каміла брала твій номер. Вона дзвонила.
Так, у мене є запис.
Я дзвонила тобі…
Яка я дурна. Вибач. Я дзвонила іншій Антонії.
Розумію, ти дурна.
У нас на завтра є план. Сімейна прогулянка пообіді.
Ти запрошена.
Чудово, у мене вже є плани.
Ні, сонечко, жодних планів.
Їх можна змінити, було б чудово, якби ти пішла.
-Дівчатам сподобається… -Ні, послухай.
Не переймайся. У мене плани відпочити. Я хочу розважатися, а не дітей бавити.
Я ж казала.
Усе гаразд.
Як справи в найшаленіших туристів Акапулько?
-Чудово! -Чудово!
Гаразд, зберігайте цей настрій до вечора, бо ввечері
у нас лихоманка суботнього вечора.
Беріть найкращий одяг 70-х,
і ми будемо… Гаразд?
Мені подобається! Як цікаво.
-Вибачте, я заспіваю, доки… -Ні!
Ні.
Сол, завтра прослуховування.
Збережи голос. Щоб краще заспівати.
Ти співатимеш краще.
Гаразд.
До речі, Антоніє,
хочеш піти зі мною на прослуховування?
Чому я?
Не знаю.
Ти мені подобаєшся.
Ти дуже весела.
Звісно, я піду з тобою завтра на прослуховування.
Чудово. Так.
Ти ж прокинешся раненько?
Бо завтра ми будемо в лобі рівно о 8 год.
Я буду в лобі рівно о 8 год.
Сонна, але буду.
-Це морозиво смачне. -Так і є.
За мною!
Я стрибаю. Спіймайте мене!
Один!
Два, три!
Усе гаразд.
Усе гаразд. Танцюймо!
-Потанцюймо. -Усе гаразд!
-Не гаразд. -Усе гаразд. Іди танцюй!
-Сонечко. -Усе добре. Справді.
-Що ти тут робиш? -Нічого.
Прийшла спитатися, чи ти не хочеш помститися.
Пожежа! Допоможіть!
Каміло! Відчини двері! Люба, що відбувається?
Пожежа!
Тікайте!
Зачекай.
Я думала, ми помремо!
Моє волосся згоріло.
Ні. З волоссям усе буде добре. Виросте.
-Не виросте! -Ні, виросте.
Нічого й не видно.
Гаразд. Нічого.
Можна це залишити?
Давайте зберемо молюсків, слиз допоможе.
Сол, допоможи мені.
Гаразд, люба.
Ще одну.
Я не переможу її.
ЇЇ люблять, а мене ненавидять.
«МІКРОФОН» ГРАНДІОЗНЕ ПРОСЛУХОВУВАННЯ В АКАПУЛЬКО
Якщо ти прийшла мене вбивати, можна мені спершу повечеряти?
Я не прийшла тебе вбивати.
Я прийшла укласти мир.
Вибач за волосся. Це був жарт, але він вийшов з-під контролю.
Волосся виросте, матимеш новий імідж.
Байдуже. Оскільки ми говоримо відверто,
я теж хочу попросити пробачення.
Вибач, що усувала тебе від усіх планів.
Знаєш що? Я відчула небезпеку від тебе.
Я не хочу програти в змаганнях.
Яких змаганнях?
Що?
Невже Хав'єр не казав тобі, чому ми тут?
Не розумію. Колися.
Ну, Хав'єр і Феліпе привезли нас сюди, щоб побачити, хто…
буде найкращою мамою для дітей!
Я схожа на маму на замовлення?
Чому ти таке кажеш?
Не знаю, що ти зробив,
але мене не заманиш стати мамою для твоїх дітей!
-Присягаюся, я хотів сказати. -Коли? Як я повезу їх до школи?
Чи коли читатиму їм казочку на ніч, брехло ти собаче?
Сонечко, вибач.
Я лише хотів вас познайомити.
Я можу з ними познайомитися, та ти не зробиш мене їхньою мамою.
Второпай нарешті, Хав'єре. Я не хочу бути мамою. Ніколи.
Зачекай, що це означає?
Це все марно.
Ти шукаєш маму для них, а я не зможу тобі цього дати.
Я думаю, нам треба розійтися.
І не хвилюйся, я дотримаю слова.
Я піду на прослуховування Сол, а потім поїду.
Тату, де Антонія?
Не знаю, доню. Вона обіцяла, що буде.
Гадаєш, вона заспала?
-Ні. -Ні?
Ні, вона не настільки безвідповідальна.
Не відповідає.
НЕЩОДАВНІ ВИКЛИКИ
Міс, наберіть, будь ласка, номер 812.
Гаразд, сер.
Вона обіцяла, що буде.
-Знаю, сонечко. -Здається, там нікого немає.
Сол.
Люба, слухай.
Я знаю, що я не така весела й цікава, як Антонія,
але не залишила б тебе саму.
Особливо такого особливого дня.
Я залюбки буду з тобою сьогодні, якщо хочеш.
Справді? Ти не проти?
Ні, якби я була твоєю мамою,
я була б з тобою будь-де, будь-коли, завжди.
-Хто співатиме сьогодні? -Я.
Так!
-Ходімо. -Порвемо ту сцену.
Зв'язку не було.
А тепер номер 456.
Не можу. Я дуже боюся.
Ти так сильно тренувалася. Ти можеш.
Де вона?
Давай, Сол!
-Співай з… -Ні, ти її відволікаєш. Сядь.
Ця пісня для моєї мами, яка на небесах.
Мамо, я співатиму для тебе.
Мені шкода.
Я все бачу!
СОЛ, ТИ №1
Я зараз повернуся.
-Що ти робиш? -Запускаю феєрверк.
-Так буде краще. -Не залишай її саму.
Гаразд. Іди.
Ходімо.
Я тобі не вірю.
Ні.
Трясця.
Ні!
Антоніє, ми чекаємо. Знаю, ти сердишся,
та Сол у цьому не винна. Вона хвилюється.
Ні!
КАМІЛА
Сподіваюся, моя шипучка тебе не приспала. Це за волосся. Бувай!
Це було чудово!
Усі кричали: «Сол!» Плескали.
Уявіть повний стадіон і скандуючих людей.
У мене ідея.
Я знаю чудового вчителя співів, він тебе навчить.
Він навчає всіх співаків Мексики.
Так!
Дякую!
Я буду менеджеркою Сол!
Ось де ти, скажена курво!
Обережно!
Стій!
Люба!
-Сол! -Сол!
Що з тобою?
Мені шкода. Це нещасний випадок. Ти знаєш, я її люблю.
Ти її любиш? Тому покинула її в цей важливий день?
Та курва підсипала мені снодійне в напій!
Годі, Антоніє!
Мабуть, ти маєш рацію.
У нас різні інтереси. Очевидно, нічого не вдасться.
-Але… -Ти мусиш поїхати.
-Але я кажу… -Нічого!
Іди.
-Усе гаразд. -Усе гаразд?
У тебе все гаразд?
Я мав знати, що так станеться.
Ніколи не знаєш, чим усе закінчиться.
Ти вчинив так, як вважав правильним тоді.
Скажімо,
я не думав, що в нас із тобою буде сім'я.
Знаєш що?
Мені сподобався сюрприз.
Я люблю нашу сім'ю.
-Справді? -Так, але не плач.
Почуття, чоловіче.
Ось.
Це обручка Крістіни. Я не можу її взяти.
Це обручка Крістіни, я хочу, щоб ти дав її Камілі.
Вона буде найкращою мамою для наших доньок.
Треба поговорити з дівчатами.
-Я не говорив з ними… -Я поговорив.
Вони дозволяють тобі одружитися з Камілою. Вони дають згоду.
Не плач, чоловіче!
-Я заспокоюся. -Так.
-Заспокойся. -Я зібрав сили,
треба перенаправити енергію в весілля.
Саме так.
Весілля, будинок. Але ми спатимемо разом, еге ж?
Не увесь час, це було б дивно.
-Іноді, так? -Треба купити ще одне ліжко.
Дякую.
У мене ступні печуть.
Каміло.
Ти ввійдеш до моєї сім'ї як моя дружина?
Мама моїх доньок?
Так!
Вона погодилася, дівчата! Погодилася!
Я сказала «так»!
Він без цукру.
Але ж це шоколад. Бери.
Гаразд.
Що це?
Тут написано «Золпідем».
Бери.
Тікаємо!
Дівчата!
Це вже занадто! Годі!
Ходіть сюди! Нумо!
Стійте! Негайно!
Не знаю, де ви берете ці речі.
Що це?
-Це було в сумці Каміли. -Замовкни.
Це було в сумці Каміли?
Так, тату. Вибач.
Антонія ж казала, що Каміла її обпоїла?
Саме так.
Казала, що Каміла підсипала снодійне в шипучку.
Тому вона й заспала.
Це теж було в її сумці?
Хто купив шипучку?
Каміла.
Гей, зачекайте.
Те, що Каміла купила шипучку, не означає, що це вона.
Може, вона хотіла пити. Я завжди хочу.
Таке могло бути, але вона не вживає цукор.
Це правда!
Тож Каміла приспала Антонію, щоб та пропустила прослуховування моєї сестри?
Не можна довіряти тим, хто не вживає цукор.
Клята брехуха!
Луно, не принижуй діабетиків.
Вибач, тату.
Що робити? Скоро ж весілля.
Треба сказати вашому татові.
-Бігом! -Моя сумка!
Це жарт?
Тату, як можна жартувати?
Твоя дівчина приспала Антонію.
Каміла – янгол, дівчата. Навіщо їй таке робити?
Розплющ очі. Вона хотіла завоювати дівчат.
Ти боїшся того, що скоро станеться. Я теж.
Нелегко приймати когось нового в сім'ю,
але дайте їй шанс.
Я боюся не цього, Феліпе,
а того, що брехуха увійде в наше життя, життя наших доньок.
Ні, брехусі не можна в наше життя.
Та можна тій, яка мріє бути в нашій сім'ї.
-Тату, прошу! -Досить.
Годі.
Годі гратися в детективів.
Я мушу все підготувати. Зустрінемося за дві години.
-Але… -Слухай.
-Ти можеш підпалити весілля? -Так.
Що? Ви збожеволіли? Це жахлива ідея.
-А ти можеш? -Так, звісно.
Ні, це неправильно!
Нам потрібен план.
Антонія знала б, що робити.
Якби ж вона була тут.
Мабуть, вона повернулася в Мехіко.
Ні, її там немає. Консьєрж сказав, що вона не приїжджала.
Тоді де вона?
Що сталося?
Дівчата, якщо тато біжить, біжите й ви. Біжіть.
Тату, ти справді думаєш, що твоя дівчина в цій дірі?
-Є таке відчуття. -Тоді ходімо.
Я йду.
Дівчата, я мушу це зробити сам.
Тату, ми хочемо допомогти.
Знаю, але нам треба все з'ясувати вдвох.
Мушу зробити це сам.
Довіртеся мені, гаразд?
Тоді йди! У нас небагато часу.
Так, іду.
-Біжи! -Годі, я сказав, що йду.
Чому ви такі нервові?
Спокійно.
Анто.
Іди…
Хав'єре, трясця!
Усе гаразд?
Усе добре. Недобре, але буде добре.
-Звідки ти знав, що я тут? -Я не знав.
Здогадався.
Ти розповідала про це місце.
Я приїхав за тобою.
Я слухаю тебе.
Лише тоді, коли хочеш.
Знаю.
Я зробив помилку. Вибач. Ти мала рацію. Каміла брехуха.
Треба зупинити весілля, щоб не зруйнувати життя Феліпе.
Ні, Хав'єре, не нам треба йти, а тобі.
Я втратила довіру, коли ти мене покинув.
Слухай, Антоніє.
Антоніє, я зробив помилку.
Якщо не схочеш більше мене бачити, я зрозумію.
Але прошу, спробуй зрозуміти мене.
Я боявся.
Боявся, що мої доньки не будуть щасливі без нормальної сім'ї.
Не маючи мами.
Ми робили те, що вважали правильним.
Як і твій тато
зробив так само для тебе.
Винайняв цей будинок.
Я зробив помилку, але…
Мені шкода.
Хав'єре, дякую.
Ти шукаєш маму для своїх доньок.
Це прекрасно.
Але я не можу нею бути.
Краще тобі піти.
Мені шкода.
Тату, де Антонія?
Вона не прийде.
То що нам тепер робити?
Не знаю.
Анто!
Я скажу це лише раз, Хав'єре,
більше ніколи не обманюй і не покидай мене.
Ми команда, і я хочу бути командою довго.
Так, обіцяю.
Віриш чи ні, але з тобою я найщасливіша людина в світі.
-Поцілунок. -Поцілунок!
Поцілунок!
Я кохаю тебе, ідіоте!
Гаразд, годі слину пускати.
Що там? Що відбувається?
Гаразд. Ось у чому справа.
Каміла приспала тебе, а тато нам не повірив.
-Що нам робити? -Треба докази,
інакше за кілька годин Каміла вийде за мого тата.
Є ідеї?
Так, повертайтеся до готелю.
Гаразд.
Але швидко!
Швидко, кажеш?
Обережно, тату!
-Тату, дивися вперед! -Обережно!
Чому вони переходять дорогу?
-Я їду! -Вважай!
Друже, ми шукаємо одного бевзя. Розстебнута сорочка, волохатий, вилупок.
Міс, тут усі такі. Конкретніше, будь ласка.
Він говорить так, наче в нього картопля в писку.
Так, бачив його. Він он там з друзями.
-Дякую, друже. -Дякую!
Що з тобою?
Це не той бевзь.
-А хто з них? -Вони всі однакові.
-Дівчино, знову ти? -Ось цей.
-Він? -Так, він.
Біжімо!
-Упіймала. -Гаразд.
Я нічого не робив твоїй подружці. Не вбивай мене.
Замовкни. Мені потрібна інформація.
-Гаразд. -Звідки ти знаєш Камілу?
-Що вона накоїла, розповідай усе! -Нумо!
Ми зібралися тут цього прекрасного дня,
у цьому фантастичному місці, щоб ушанувати шлюб…
Я заперечую!
Що ти робиш?
Це ж не та частина. Що я роблю?
Рятую мого друга він найгіршої помилки.
Ти знову про це? Каміла хороша жінка.
-Вона буде мамою для наших дочок. -Послухай мене.
Ця жінка з тобою лише тому, що в тебе є сім'я.
Вона одержима сім'єю.
Про що він говорить?
Не слухай мене, а послухай, що розповість цей бевзь.
Ходи сюди, недоумку.
-Швидше, дурню! -Привіт.
Принаймні вислухай цього бевзя.
-Як тебе звати? -Хаві, чоловіче.
Бевзь. Це бевзь. Розкажи про свого брата.
Слухай, мені шкода тебе засмучувати, але ця дівка зруйнувала життя мого брата.
Залишила його зі стресовим…
-ПТСР. -Так, ПТСР.
Не розумію. Що вона накоїла?
Примусила брата до всиновлення.
Що в цьому поганого? Це прекрасно.
-Ні, вона хотіла всиновити десять дітей. -Десять.
Вона була одержима сім'єю,
щоб усі отримали любов, якої вона не мала в дитинстві.
Після медового місяця, повного божевілля, вона обійшла всі сиротинці Мексики,
щоб зібрати щасливу десятку.
Коли повернулася, то найняла шістьох жінок,
а в мене лише п'ятеро.
Добудувала десять велетенських кімнат у будинку,
купила великий автобус для сімейних подорожей.
Мій брат не міг цього пережити.
Він завжди хотів сім'ю, але цього було забагато.
Вона виходить за тебе лише через твою сім'ю.
Обережно, друже. Ця дівка божевільна.
Дякую.
Це правда?
Ти зі мною через дівчаток?
-Чи ти кохаєш мене? -Двічі «ні».
Спершу це було через твою прекрасну сім'ю, але я тебе покохала.
Я тобі не вірю.
Ні, послухай.
Слухай, я робила все задля врятування сім'ї.
Може, я переборщила з кількістю дітей,
але обіцяю, цього не повториться.
Обіцяю.
Я щаслива з Сол і Луною. Мені більше нікого не потрібно.
-Прошу, не руйнуй нашу сім'ю. -Скажи мені.
Ти обпоїла Антонію перед прослуховуванням Сол?
-Так. Таблетками. -Гаразд.
Добре.
Ні…
Ти брехала мені.
Я не можу бути з тобою.
-Не треба так зі мною. -Вибач.
Ні, прошу. Не роби такого зі мною.
-Я для них найкраща мама. -Заспокойся.
Я найкраща мама!
Це моя обручка.
-Ні! -Ні, це обручка Крістіни!
Ні!
Луно!
Допоможіть!
Моя сестра.
Сол, залишся тут!
-Я їм допоможу. -Гаразд.
-Треба це підняти. -Один, два, три.
Сила тигра, нумо!
Чому моя сестра не випливає?
-Допоможіть! -Швидко!
-Чому моя сестра не випливає? -Луно!
-Луно!
Дихай, Луно!
Обережно!
Я тону!
Ось. Хтось зробіть щось!
-Луно! -Сестричко!
Зробіть штучне дихання!
Я знаю, що треба зробити.
-Що? -Що?
-Знаю! -Лікаря!
Очистити чакри.
-Ти серйозно? -Що ти таке кажеш?
-Луно! -Очистити чакри.
Один, два, очистити чакри!
Зачекайте.
Знаєте, що в мене є? Готові? Один, два, три!
Справді?
Лоскітки!
Чакри!
Дівчата, ми з татом хочемо попросити вибачення.
За що?
Що не розповіли вам усього.
Ця подорож була не лише святкуванням річниці,
але й пошуком мами.
Навіщо ви це зробили?
Бо після бійки в школі
ми вирішили, що вам потрібна материнська енергія.
А ми не можемо вам цього дати.
Тати, у нас є найкраща мама в світі.
Ви два. З такими татами мама нам не потрібна.
Тоді чому ви билися?
Бо нам набридло, що ніхто в школі не розуміє,
що ви одночасно тато й мама.
-Мені потрібні обіймашки. -І мені.
-Ходи! -Ходи!
Ще комусь потрібні обіймашки? Когось треба пообіймати.
Так.
Тату, я мушу розповісти тобі таємницю.
Ти впевнена?
-Так. -Знаєте що?
У мене теж є таємниця.
Ви божевільні!
-Ми божевільні? -Так, ми такі.
Цілунковий напад!
Це номер Сол. Вона хотіла, щоб я тобі його дав.
Чому? Я не розумію.
Щоб дізнатися про музичного вчителя.
Щоб ти відвела її до нього.
Попри все, що я скоїла, ти хочеш, щоб я її відвела?
Ти ж обіцяла.
Якщо хочеш бути в сім'ї,
обіцянок треба дотримуватися.
Ти хочеш, щоб я була в сім'ї?
Не знаю.
Не знаю, але Сол нагадала мені, що Хав'єр не хотів, щоб я був у сім'ї,
а глянь на нас зараз.
Усі заслуговують на другий шанс.
Феліпе, попри те, що я накоїла,
я справді тебе кохаю.
Ми підемо маленькими кроками.
Будемо друзями, а потім побачимо.
З часом.
Дякую.
Дякую, що була левицею і врятувала Луну.
Хочеш морозива?
А можна безлактозного?
Веганського?
Без лактози.
-Ходімо? -Так.
З ДНЕМ МАТЕРІ
Перепрошую. Так не можна. Тут є смітники.
-Хто? -Що хто?
Хто тебе питав?
Яка допитлива.
Усе гаразд?
Агов.
Усе гаразд?
Авжеж, не гаразд.
-Погано виглядаєш. -Мене нудить.
Мене дуже нудить. Жахливе відчуття.
Ти вагітна?
Ні, це неможливо.
Лікар казав, що я не зможу.
Моє тіло не готове.
Лікарі помиляються.
Моїм батькам сказали, що я хлопчик, і глянь на мене.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька
Креативний директор Руслан Поліщук