Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Spokojno sam spavao usred vječne tame.
Dobro je spavati kad nemaš odgovore.
Pa sam spavao.
Mjesecima.
Onda me počela privlačiti svjetlost,
ali život je htio da se vratim.
Fırate?
Sine!
Salih!
-Što je? -Otvorio je oči.
Otvorio je oči!
-Otvorio je. -Što?
-O, sine. -Sine?
-Reci nešto, sine. -Sine.
Molim te, reci nešto. Hajde, mili.
Silno te volim, sine. Volim te.
-Gleda li me? -O, sine!
-Gleda, mislim. -Oči su mu otvorene.
Sine.
Mama?
Da, sine? Reci, mili.
Što se dogodilo ostalima?
Mama.
JEDNU GODINU PRIJE U ISTANBULU…
Nitko ovaj tjedan nije umro u ovome gradu, ha?
Nitko nije objavio gubitak putem naše agencije?
Znate li koliko ljudi umre na tjedan u ovome gradu?
Ne.
Od toga živimo, ljudi. Kako je moguće da ne znate?
Reći ću vam. 210 ljudi.
U jednom danu, u prosjeku.
Melda, pomnoži 210 sa sedam, molim te.
-Napamet? -Kako god želiš.
Pa… Sedam, dva, četrnaest…
Sedam puta dva… 1470. Odgovor je 1470.
Hvala. 1470 ljudi.
Na tjedan umre 1470 ljudi,
a nemamo nijednu osmrtnicu?
Agencija Açar na katu tiska goleme plakate, a mi?
NAŠ TRAGIČNI GUBITAK
Propadamo.
I novine su uglavnom prošlost.
I novine su prošlost, Fırate.
To nam je zadnja osmrtnica?
Jest.
Onda dobro.
To je to, dakle.
Danas se zatvaramo.
Što mogu? Nije išlo.
Znam da vam dugujem novac.
I državi.
Riješit ću to što prije budem mogao.
Oprostite mi.
-Opraštam. -I još nešto.
Ovo nije vaš neuspjeh.
Potpuno sam ja kriv.
Nemoj tako.
FIRATOVI OGLASI
Pitala sam ostale.
Nitko te ne pritišće. Plati kad budeš mogao.
Dobro?
Serhat i ja idemo na jedan festival.
Dođi s nama.
Kao da mi je do festivala! Baš imam razloga za slavlje!
Nije to slavlje.
Radit ćemo jogu i slično.
Mogao bi isprazniti glavu.
Već je potpuno prazna.
Ne predbacuj si toliko. U redu?
-Gle. -Što je?
Hajde. Ne budi tako potišten. Ustani.
Ovo je gotovo. Ostalo ćemo poslije spakirati.
Inače, Serhat je puno zaradio Bitcoinom. Znaš to, zar ne?
I?
Možda bi ti mogao pokriti dio duga budeš li dobar prema njemu.
Neću ni od koga tražiti novac.
Kako god. U redu. Neću to više spominjati.
Nadam se da su vjerovnici jednako dragi kao ti.
Čuj…
Koliko je zaradio?
Bitcoinom, mislim.
Častim te kavom.
Dođi.
Samo kupi, čovječe.
Ne možeš zaraditi ako ne riskiraš.
Kako ne shvaćaš?
Izvoli, dušo.
Zapamti, tko ne riskira, ne profitira.
Eto. Dobro.
-Dobro. Znam. -Evo.
Uzmi malo.
U redu. Može. Kupi i one sitne.
Kupi Ripple i sve to.
Dobro.
Ako to učinimo…
Shvaćam.
Učinimo onda tako.
Neprestano telefonira?
-Da, g. Haktane. -Danas je zauzet.
-Ne znam zašto. -Samo o novcu govori.
Ali zapravo ima veliko srce.
Zbilja? Koliko je stajalo?
-Daj, čovječe. -Ali…
Ali Ripple ima ročište 9. veljače…
Halo? Pardon. Signal je slab.
Rekli ste potkraj veljače. U redu. Hvala puno, gospodine.
Čujemo se poslije. Doviđenja.
Halo?
Imaš malo vremena, stari?
-Tko je to? -Fırat, sa stražnjeg sjedišta.
Nije bilo druge.
Zakon!
Gle si facu! Zaslužio si to.
Nasamario si me, priznajem.
Što ima?
Hajde.
-Zbilja ćemo raditi jogu, Melda? -Da.
-Tri dana? -Da!
Nije li ovo festival? Mogli bismo samo gledati druge.
Samo joj obećaj da ćeš ići na jedan sat, kao ja.
Tko je to?
Serhate.
-Molim? -Gle.
Ako ne ostaviš mobitel, razbit ću ga, kunem se.
U redu. Dobro.
Smiri se.
Sjeti se, došli smo meditirati.
Samo se smiri.
Idem. Vidimo se. Nemojte kasniti.
-Došli smo meditirati? -Da.
Kamo si me to dovela?
Melda, pitajmo ga za novac, tako da mogu sutra otići.
Ne budi smiješan, Fırate.
Bar jedanput živi u sadašnjem trenutku. Može?
Zaboravi sve i dođi sa mnom, molim te.
Prve je noći ionako samo zabava i ples.
Joga je u zoru.
-U zoru? -Da.
U koliko sati?
Kao što većina vas zna,
sve započinjemo s nekakvom namjerom.
Namjera pokreće naša djela.
Stoga posvetimo današnju vježbu
potpunom pročišćenju svojih duša od vremena i materijalnih stvari.
Najprije ćemo pjevati mantru.
Objasnit ću što ona znači,
tako da naši novi prijatelji
ne budu zbunjeni.
Sve, uključujući sve vas,
stvoreno je od zemlje i svjetlosti.
Samo zemlja i svjetlost.
Samo na to mislite.
U redu. Za početak, „Nirvana Shatakam”.
Molim aplauz za naše prijatelje,
koji će nas pratiti svojom divnom glazbom.
Yusuf, Lidya i izvođači kirtana.
Prevodit ću tekst.
„Ja nisam um.
Nisam intelekt.
Nisam svijest.
Nisam nebo.
Nisam zemlja.
Nisam tijelo.
Nisam dah.
Nisam poznato ni nepoznato.
Nisam vidljivo ni nevidljivo.”
Već se bolje osjećam zahvaljujući ovome mjestu.
A vi?
Mislim… „Nisam ništa.”
Prevedeni je tekst teže shvatiti nego original.
Kako se zove? „Nirvana Shakitan”? „Shakatan”?
Zbilja nisi shvatio?
Jesi li ti?
Serhate, mili, naravno da jesam.
Sve je stvoreno od zemlje i svjetlosti.
Kako ne bih shvatila?
Osim toga, ta je žena slavna.
Može razgovarati s mrtvima i sl.
-S mrtvima? -Da.
To je suludo.
Ne moraš vjerovati.
„Nisam poznato ni nepoznato.” Što bi to trebalo značiti?
Fırate, jesi ti shvatio?
Nisam, ali djevojčin me glas očarao.
-Što? -Jeste li barem shvatili poentu? Ne.
Govori da trebamo odvratiti duše od materijalnog svijeta i…
Da trebamo na tri dana osloboditi duše od materijalnog svijeta.
Kako ne shvaćate?
Mislim da možete to pojmiti. Hajde.
Budite načas duhovni. To je sve.
Zašto se ljuti? Čekaj! Stani.
Ne brini se, mama.
Vrlo sam sretna.
Volim svoj život i ne vraćam se.
Zašto si takva?
Daj, mama.
Zašto sad plačeš?
Zašto te toliko uzrujavaju stvari koje mene ne uzrujavaju?
Ne.
Ne, mama.
Ne želim razgovarati s njim. Ne…
Ne želim, mama.
Ne želim razgovarati s njim, mama!
Molim vas, ne gnjavite se.
-Naći ću ga. -Niste ga trebali baciti.
Sletio je ovamo, ali…
Dajte mi svoj broj. Nazvat ću pa ćemo ga čuti.
Može. U redu.
To bi bilo super. Hvala.
Evo.
-Je li zvuk ugašen? -Nije. Zazvonit će.
Ili će barem zasvijetliti.
Čujem ga. Tu!
-Evo. -To!
Hvala.
-Jeste li dobro? -Da. Bolje sam.
Barem ga nisam bacila u more.
Večeras ste pjevali spokojne pjesme,
a sada…
Da.
Ondje smo kakvi želimo biti, ali ovdje…
Da.
Ja sam Fırat.
Htio sam vam dati svoje ime.
Možete ga zadržati i baciti
kad se razljutite.
Ja sam Lidya.
-Lidya. -Da.
Samo ga ne bacajte u more.
-Hvala još jedanput. -Vi…
Koliko ste napredni?
Mislim na jogu.
Zapravo sam glazbenica.
Katkad nas angažiraju na ovakvim skupovima.
Shvaćam.
Ne zaradimo puno, ali lijepo je.
Ne moramo ni platiti smještaj.
Znate što? Ja…
U djetinjstvu sam htio svirati tarabuku.
U našoj četvrti nije bilo pravih udaraljki pa nisam mogao odabrati nešto bolje.
I što se dogodilo?
Kad ste odrasli.
Onda…
Prije dva dana zatvorio sam tvrtku.
Objavljivali smo oglase… Svojevrsna reklamna agencija.
-Kad sam odrastao, postao sam dužnik. -A, tako.
-Da. -Shvaćam.
Bit ću direktna.
Ne izgledate kao jogi.
-Zašto ste ovdje? -Ja…
Došao sam jogom pronaći spokoj.
-Prijateljica me prisilila. -Da?
Složeno je, ali radim jogu da bih mogao tražiti novac.
A, tako. Zbilja zvuči složeno.
-Da. -Lidya!
Da? Dođi.
Zdravo.
Ja sam Yusuf.
-Fırat. -Zdravo.
Hvala još jedanput.
-Molim. -Bilo mi je drago.
-Vidimo se. -Vidimo se.
-Gdje si bio? -Okolo. Što ima?
Bio sam u blizini.
Što si ti radila?
Fırate.
-Ovdje nema mesa. -Molim?
Nema mesa na jelovniku.
Pa što? Nema veze.
Ne samo danas. Nikada.
-Nikada? -Da.
-Ali zašto? -Navodno narušava mentalne sposobnosti.
Kebab?
Da, stari.
-Serhate… -Da?
-Znaš onaj Bitcoin? -Da.
Ljudi mi pričaju o tome, ali i dalje ne kužim.
Kako funkcionira?
Objasnit ću ti što je Bitcoin.
Što je novac? Što?
Počeo je tom rečenicom.
I cijelu je noć govorio. Nisam ga ni uspio pitati.
Ništa što stječemo prevelikim trudom ne donosi sreću.
Dovoljno je postojati.
Ne moramo se toliko truditi.
Ne moramo se žrtvovati da bismo postigli cilj.
Ciljevima robujemo.
Kad postignemo cilj,
shvatimo da smo cijeli život robovali ambiciji.
Nastojeći postići cilj,
propustili smo najvažniji dio,
samo putovanje.
Doći što prije kamo želimo…
Samo nas to zanima.
Tek kad se budete mogli pogledati u zrcalo
i reći „volim te” iz dubine duše,
bit ćete spremni voljeti nekoga drugoga.
Samo pogledaj u svoju nutrinu.
Uvijek gledaj u nutrinu.
Ne zuri više u druge.
Gledaj u svoju nutrinu.
Pogledao sam i sjetio sam se.
Dugovao sam 150 000 lira.
Imam neobičnu objavu.
Nemojte nikad zaboraviti da se povijest ne ponavlja.
Ona je jednostavno krug.
Zato nam nebo govori što će se dogoditi.
A u posljednje vrijeme
zvijezde nam ne javljaju dobre vijesti.
Čekaju nas vrlo teški dani.
Dugo će trajati.
Ali kad prođu,
nastupit će Propast ljubavi.
Oni što tragaju za istinom tog će se dana ponovno susresti.
Znakovi su važni.
Također je važno prepoznati znak.
Oni što plivaju niz struju
stići će na odredište i ne trudeći se.
Ali ostali će se opirati struji.
Doviđenja.
Vidimo se na Propasti ljubavi.
I, što će se dogoditi?
Ne znam, ali glumim, da se Melda ne naljuti.
-Što… -Zaboga!
Zašutite! Razmišljam.
Razmišljaš?
Postoji jedan put
No pun je on problema
Postoji drugi put
No s njega povratka nema
Blizu on je mora
No daleko od svijeta
Blizu on je mora
No daleko od svijeta
Odustanimo samo
Ništa se ne mora
Ti, razumna žena
I ja, pun umora
Nađimo mjesto sebi
Daleko od svijeta
Nađimo mjesto sebi
Daleko od svijeta
Nek' nas međ' zvijezdama vide
Čin po čin, život dalje ide
Dosta mi je svega Odoh ja s planeta
Nađimo mjesto sebi
Daleko od svijeta
Ne mogu učiniti toliko toga
Nezadovoljstvo me muči Daleko sam od Boga
Spasi me od grada ovog Od ovoga planeta
Nađimo mjesto sebi
Daleko od svijeta
Nađimo mjesto sebi
Daleko od svijeta
Stari, poslušaj me.
Daj ih na prodaju.
Ne zovi me. Samo čekaj.
Samo čekaj, stari.
Meso je genijalno. Hoćete?
Fırate, hoćeš malo?
-Ti? -Ne.
Kako želite.
Ali predobro je!
Dugo ga nisam jeo. Drhtim.
-Genijalno je. -Pretjeruješ.
Halo?
Što ste učinili u vezi sa zgradom u Tophaneu?
Nađite vlasnika! Kako ne možete? Nađite ga!
Dobro, nazvat ću poslije. Moram ići.
Imam drugi poziv. Dobro.
Halo?
Hej, Serhate. Ovdje Fırat.
Mrak!
-Kako sam opet nasjeo? -Ne prekidaj.
Bolje je ovako. Moram ti nešto reći.
Ja…
Trebam novac.
Zanima me bi li mi mogao pomoći.
To sam htio pitati. Ali nema veze.
Pretvarajmo se da te nisam nazvao.
Dobro. Koliko trebaš?
Puno.
Trebam puno, ali…
Koliko možeš pozajmiti?
Koliko duguješ?
-Melda ti nije rekla? -Jesam.
-Jest. -Zašto me onda pitaš?
-Sad se loše osjećam. -Oročio sam novac.
Ne mogu ga povući. Zato…
-Mogu ti pozajmiti 10 000. -30.
-Molim? -Neka bude trideset tisuća.
Da možemo barem platiti zaposlenicima. Zar ne?
Daj, Serhate.
Dio će nam se odmah vratiti.
-Mislim na svoju plaću. -Trideset?
Nije li to previše?
Dobro. U redu. Trideset tisuća.
Prebacit ću ti kada dođemo kući.
Stari, puno ti hvala.
Nazvat ću te poslije.
-Nazvat ćeš ga? -Šaljivac!
On i zbija šale.
Kako si, mama?
Dobro sam. Kako si ti, sine?
Dobro, mama. Ne mogu se požaliti.
Fino. Bitno da si dobro.
Reci broj između jedan i četrdeset.
Ne idu mi brojke.
Pitaj sina.
-Pa njega i pitam! -O, ti…
Halo?
Tata, čekaj.
-Što ima? -Reci broj između jedan i četrdeset.
-To tvoj tata pita? -Naravno.
Jesi li dobro?
Na ljestvici od jedan do četrdeset…
Nula.
Dobro. Dođi mi ujutro u ured.
-Nije taj posao za mene, İrfane. -Ma šuti.
Samo dođi. Hajde. Čekat ću te.
Halo?
Trideset dva, tata.
Trideset dva? Odlično.
Trideset dva.
Evo.
Prvo, ne možeš si priuštiti da odbijaš poslove.
Drugo, zaplijenit će ti imovinu.
To nije „drugo”. To je isto.
Ništa. Nastavi.
Nisi baš bistar, ali pristojno izgledaš.
Možeš ih nagovoriti.
Liječnici će propisivati naše lijekove,
a ne one naših suparnika.
Samo to trebaš postići.
Rabi promotivni materijal.
Svaka zdravstvena ustanova u ovoj zemlji
trebala bi na stolovima imati naš kalendar.
Imamo i one stvarčice za mobitele. Znaš, držače. One okrugle.
Stalak za mobitel.
Ako te liječnik odbije,
daj mu nekoliko olovaka
i otiđi drugamo.
Pecivo?
-Ne, hvala. -Uzmi malo.
-Doručkovao sam. -Sit si?
Prvo idemo na konferenciju u Marmaris.
Spakiraj se.
ZDRAVLJE NA PRVOME MJESTU
Dragi gosti, dobro došli na našu konferenciju.
Ove godine, kako bi svi naši zastupnici doveli naš brend na vrh…
Budući da su neki kolege marljiviji od drugih…
…treći po prodaji…
…učinili su sve što su mogli.
Pozivam na pozornicu g. Beşira Fulyu.
Želim vam još uspjeha.
Ferit?
Nije Ferit.
Fırat!
To!
-Zadržala si moje ime, lijepo. -Da. Kako si?
Dobro sam. Vi?
Dobro smo. Radimo.
Danas sviramo u predvorju.
Prvi susret ionako nije bitan.
To je podudarnost. Drugi je bitan. To je sinkroniziranost.
-Tko je to rekao? Nisi ti. -Moja baka.
-Lijepo rečeno. -Je l' da? Hvala.
Zašto si ti ovdje?
Počeo sam raditi za farmaceutsku tvrtku.
Čini se da su na medenome mjesecu.
Lijepo.
Što prodajete?
Kakve bolesti liječite?
Znaš, čireve, žgaravicu…
Imamo i analgetike.
Imamo sve.
Ne zvuči dobro, zar ne?
-Samo se trudim. -Trudiš se?
Trudim se, da.
I dalje to ne kužim.
Kako dobiti nešto bez truda?
Što želiš dobiti?
Kruh.
Novac za život.
Mogu te nešto pitati?
Sviđa li ti se tvoj posao?
Još se upoznajemo, pa…
-Što si prije radio? -Imao sam agenciju.
-Objavljivao sam osmrtnice. -Osmrtnice?
One u novinama.
„Naš tragični gubitak…”
-Tako nešto. -Ozbiljno?
-Preslatko. -Pa… Slatko?
-Oprosti. To je… -Ozbiljno…
-Oprosti. -Da. Nije smiješno.
Ispričavamo se.
Neka, zaradit ću umrete li od smijeha.
-Zapravo, bio bih zaradio. -Točno.
Više ne možeš.
Trebamo poći.
Moramo na tonsku probu za nastup.
-Gdje? -Uz šumsku cestu je plaža.
Bit ćemo večeras ondje. Dođi.
Ne mogu. Večeras je velika zabava.
Dolaze Hadise i Beyazıt Öztürk.
Nismo dovoljno velike zvijezde.
-Nije to. Obavezno je. -Ne, kužim.
Ali imaj to na umu.
-Sretno. -Bok.
Mislim da ni drugi susret nije ključan.
Mislim da je treći.
Halo?
G. Fırate, zglobovi me strašno bole.
Što je lijek za to?
Prekid sa Serhatom.
Jako duhovito.
Što radiš?
Ništa posebno.
Sjećaš se one djevojke s joge? Pjevačice.
Da?
Naletio sam danas na nju.
Zbilja? I?
Nastupaju večeras u blizini.
Pozvala me, ali tvrtka organizira veliku zabavu.
-Dobit ću otkaz ako ne dođem. -Koma.
Inače, zove se Lidya.
Kako? Lidya?
Sigurno je teško ne loviti djevojku koja se zove Lidya.
Jest.
Onda ne razmišljaj.
Radi što te usrećuje.
Shvaćam. Kažeš da trebam slušati srce?
Točno.
Ili samo ponesi srce kamo god ideš.
To je isto.
Dobro, dušo. Pusa.
-Javi mi što je bilo. -Dobro.
Hvala.
Sad svi.
Istanbul je bio pun ljudi koji su me voljeli.
Tek sam bio diplomirao.
Bio sam ambiciozan, odlučan.
Posao je dobro išao. Sve je teklo glatko.
I noćni je život bio zabavan.
A onda…
samo je stalo.
A onda pošlo nizbrdo.
Onda sam dotaknuo dno.
A zatim potonuo još dublje.
Još dublje?
Strašno sam dužan.
A kako sam vas došao slušati, nemam više posao.
Nemoćan sam. Podbacio sam.
Nisam uspio.
Što ti je bio cilj?
Obogatiti se?
Ne znam. Odeš u restoran, vidiš najbolji stol…
Nisam još sjedio za njim.
-Strašno! -Nijedanput.
To ti je bio cilj? Ozbiljno?
Za što uopće živimo?
Postoje bogataši.
Slavni i elita.
Oni sjede u loungeu, a mi…
-Što je u loungeu? -Boce na ledu.
-Lijepe stolice. -Svaki restoran ima stolice.
Šalu na stranu, ne znam… Sjećate se radionice joge?
-Da. -Ženska je govorila nešto o…
„Ženska”?
-Nije li bila ženska? -Jest.
-U redu. Nastavi. -Govorila je o trudu.
Pa sam se zamislio.
Mislim…
Gladan sam.
Idemo na sendvič. Blizu je jedan slavni restoran.
-Jer previše govorim? -Ma ne. Hajde.
Nije zato, kunem se. Idemo.
-Odlazimo? -Da.
Uzmi ovo.
Vi pođite.
Hvala, valjda.
Hajde.
Čekaj.
-Dobro sam. -Uspori.
-Ne smijem vas ostaviti. -Čekaj.
-Daj. -Čekaj.
Zašto je nisi držao?
Vjerovao sam ti, a pala je.
-Sutra idemo u Köyceğiz? -Da.
Zatim Fethiye, Göcek, Ortaca.
Da prespavamo ovdje ili da odemo?
-Ma idemo. Donde ima jedan sat. -Dobro.
Što ćeš ti?
Ništa.
Prvi put u životu nemam plan.
Ni svrhu.
Genijalno. Napokon si slobodan.
Da.
-Uskoro ću se osloboditi i imovine. -Ma daj. Koga briga!
Ionako zapravo ništa ne posjedujemo.
Moj je otac govorio:
„Imovina nije ono u čemu uživaš, nego ono za što si odgovoran.”
Dok je još bio dobar.
Budući da nemaš drugog posla, pođi s nama.
Pa da!
Pridruži nam se. Opet ćeš biti sretan, kao u Dalamanu.
Točno. Možda ti čak damo da sviraš tarabuku.
Tarabuku?
Da.
Ti ne znaš. Htio ju je svirati kao mali.
-Zbilja? -Ma ne.
-Zapravo, da, ali… -Hajde.
Hajde!
Yusuf bi te mogao naučiti bubnjati.
Vidjet ćemo.
Gdje si? Zašto se ne javljaš?
Žao mi je. Previše sam popio.
Gdje si?
Ne mogu ja to. Nije taj posao za mene.
Ali hvala ti na svemu. Odlazim.
U redu. Valjda.
Vidimo se u Istanbulu.
-Imaš li novca? -Imam kreditnu karticu na umoru.
Dobro. Uplatit ću ti nešto novca.
Kao da si radio.
Puno ti hvala.
-Hvala. -Čuvaj se.
Moja torbica!
Pokušavala je pjevati, čovječe.
-Bilo je zabavno! -Pružao je ružu.
-Triput. -Ugrizao ga je!
A što sam trebao?
-Ionako još učim bubnjati. -Znaš što?
Dobro si ga sredio. Znaš…
Zašto si ih prekinuo? Trebao si pustiti.
Ali jako sam se zabavila!
Hej. Jesmo li stigli?
Evo nas.
Izađite. Hajde.
Nevinašce!
O, dušo!
Dođi, dušo.
Dođi, dušice.
Dođi, dušo. Gle tko je ovdje. Gledaj.
Nevinašce, ovo je Fırat.
Gospodine Nevinašce.
„Gospođice”.
-A da? -Da.
Gđice Nevinašce.
Izvolite?
-Gdje je Banu? -Tko?
Banu.
Pogriješili ste. Nema ovdje nikakve Banu.
Tko si ti?
Mogao bih ja vas isto pitati. Tko ste vi?
Tko je?
Kako se zoveš?
-Lidya. -Lidya?
Odabrala si strano ime?
Nije strano.
Promijenila si ime moje pokojne majke?
Nisam ničije ime promijenila.
Samo svoje. Ona se i dalje zove Banu.
Živiš li
s tom dvojicom, Banu?
Da.
Jer su mi prijatelji, tata.
Uživaš li mučeći nas?
Nije ti stalo do mame?
Uvijek se sramimo kad nas rođaci pitaju za tebe.
Stalno lažemo ljudima.
Što smo ti skrivili?
Jesmo li te tukli? Grdili? Izgladnjivali?
Zašto nam to radiš?
Ništa ne radim, tata.
Samo želim raditi po svome,
no vi to ne shvaćate.
Imaš pravo. Ne shvaćam.
Ne shvaćam što mi kći radi u kući s neka dva nikogovića.
Reci mi, dušo. Zbilja ne shvaćam.
Dobro. Možeš li mi reći zašto vrijeđaš moje prijatelje?
Banu, gle, pokušavam ostati smiren.
I ne uspijevaš.
Ne provociraj me!
Nevinašce.
Dođi.
Dođi, mila.
Da vas upoznam.
Behçet, moj otac. Ovo je Nevinašce.
On ne voli pse. Ne shvaćaj to osobno.
-O, dušo. -Gle, Banu.
Zbog tebe sam došao skroz ovamo.
Hoćete?
Ne, hvala.
Znaš što? Ja hoću.
Yusufe, hvala ti puno, dragi.
Ti si najbolji čovjek kojeg poznajem. Hvala ti.
Hoćete kavu?
-Tursku kavu ili… -Može čaj.
Izvolite.
Ražalostila si nas.
Ranila si nas.
Ali možeš to popraviti ako želiš.
Kako?
Prestani izigravati tu Lidyu.
Spakiraj se i uđi u auto.
I otići ćemo skupa kući.
Budi opet arhitektica.
Budi opet naša jedna jedina Banu.
Kao što si bila prije nekoliko godina.
Hoćeš li ući u auto?
Tata, ja…
Prvi sam put ovako sretna otkako sam otišla od kuće.
Nisam učinila ništa…
čime bih razočarala tebe ili sebe.
Ne znam. Možda jednog dana prihvatite Lidyu, ali ja…
Već sam se oprostila od Banu.
Trebali biste i vi.
U tom slučaju
trebaš znati…
da više nemaš obitelj.
Više nisi naša kći…
Lidya.
Bar jedanput otiđi a da nešto ne uništiš.
CENTAR ZA SPAŠAVANJE KORNJAČA
DOBRO DOŠLI
Upoznala sam je. Nevjerojatna je.
-Tko? -Kapetanica June.
Žena koja je otkrila i spasila glavate želve.
Iz britanske je obitelji.
Prije 35 godina
ostavila je sve i sama doplovila ovamo brodićem.
-Oho! -Prije dolaska ovamo
živjela je na tri kontinenta.
Sada živi ovdje.
Njezino se putovanje nastavlja ovdje.
Nije li to sjajno?
Ljudi koji nisu tako hrabri ne bi trebali govoriti da su iskusili život.
Srećom, za njom tata nije išao.
Ti si idiot.
Naši bi starci rekli:
„Što ćeš raditi s kornjačama?”
Nisu kornjače. Caretta caretta, tata.
Zašto dvaput? Zovimo ih samo „karate”.
„Karate”?
-Hoću reći, Caretta. -Caretta caretta.
Kako ste se vi upoznali?
-Elif nas je upoznala. -Elif?
Moja djevojka.
Prekinuli ste?
Ne.
Napustila nas je.
Tada smo živjeli u Anıttepeu.
U Ankari.
Bili smo sedam godina skupa.
Iznenada se razboljela.
Nismo to očekivali.
Brzo je uvenula.
I umrla.
Onda sam počeo tugovati.
Prijatelji su me pokušavali utješiti.
Ali kako sam tugovao i tugovao,
otišli su jedan po jedan.
Jedino mi je Lidya ostala.
Nastupamo zajedno od faksa. Nemamo osiguranje, ništa.
Više ne tuguješ?
Ona je uvijek sa mnom.
Posvećujem joj svaku pjesmu.
Ako me ikad napusti…
Ako se ikad rastanemo…
prestat ću tugovati.
Nećeš mi reći da je prebolim?
Da.
Ja imam drukčiji pristup.
Živim s mrtvima.
Što osjećaš prema njoj?
-Molim? -Što osjećaš prema Lidyi?
-Kako to misliš? -Daj, stari. Samo mi reci.
Bitnije je što ona osjeća prema meni.
Da je jednostavno pitamo?
Ma šuti.
-Zar vam nije hladno? -Jest.
Smrzavamo se. Ledeno je.
Da?
Prava je mama. Bacila ga je na mene.
-Ma daj. Evo. -Hvala.
-Evo.
Eto.
Najbolja je pjesma koju je posvetio Elif „Živjeti bez tebe”.
Sviraj je.
Nevinašce!
Dođi.
Ne sjećam se kako da zaboravim te
Ni kako da opet pokrenem se
Ne želim, ne želim više
Živjeti bez tebe
Ne sjećam se kako da zaboravim te
Ni kako da opet pokrenem se
Ne želim, ne želim više
Živjeti bez tebe
Nađimo zabavu drugu…
I oni gledaju nas, zar ne?
-S neba? -Da.
Da, mislim.
Sigurno se pitaju: „Ima li ondje života?”
Nema.
Mislim, ima, ali težak je.
Ovaj je svijet rupčaga.
Nadam se da ste vi slobodniji.
Što se dogodilo?
Prema tvojoj definiciji, sad sam posve slobodan.
Zaplijenili su sve što sam imao.
Jesi li uzrujan?
Ne znam. Ništa ne osjećam.
Daj. Malo si uzrujan.
Malo jesam. Trudio sam se urediti stan.
Opet ti s trudom!
Da. Imaš pravo.
Lidya.
Jesi li se kad zaljubila?
Ne znam.
Kako znaš da si zaljubljen?
Mene boli trbuh.
Jako je čudno.
Ne sijeva baš, ali boli.
Cijelo mi tijelo utrne.
Možemo li onda reći da je ljubav najopasnija droga?
Valjda. Ali odvikavanje je najgori aspekt drogiranja.
Da.
Znaš kako govorimo o trudu?
Ne bismo li se bar radi ljubavi trebali truditi?
Vjerujem da je to jedino radi čega se ne bismo trebali truditi.
Ljubav bi se trebala spontano dogoditi,
posve prirodno.
Misliš li da je to zaista ljubav ako jedna osoba sili drugu?
Nije.
-Zvijezda je pala! -Da.
Hajde, zaželi nešto.
Ostvare li se ikada želje?
Ne znam. Ne pratim.
Ipak zaželi.
Jesam.
I ja sam.
-Yusufe, stani! -Što je?
-Stani. Vrati se. -Zašto?
Vrati se. Vidio sam nešto.
-Što si vidio? -Ono…
Samo se vrati. Ono iz…
-Nije li instruktorica pokazala taj znak? -Znak… Pa da!
-Nije li? -Imaš pravo. Jest.
Što ćemo?
-Da idemo? -Hajde.
-Da. -Hajde.
Dobro.
Gledajte. Još jedan.
Zar ne?
-Trebamo ga slijediti. -Idi desno.
-Da.
Da. Skreni.
Zdravo.
OVO JE RADIONICA U TIŠINI RAZGOVOR JE ZABRANJEN
ILI OTIĐITE ILI PRESTANITE GOVORITI
KOLIKO TO TRAJE?
SEDAM DANA
OSTAJEMO
Dobro došli.
Samo ja ovdje smijem govoriti. Kad moram.
Objasnit ću vam raspored i kako funkcioniramo.
Svaki dan ustajemo u četiri.
Doručkujemo nakon jutarnje meditacije.
Nema aktivnosti.
Nema joge. Nema tjelovježbi.
Samo vi i ništa drugo.
Uživajte u tišini i spokoju.
I dobro došli.
U četiri, kažete?
Dobro. Sad možemo govoriti.
Ne želite, zar ne?
Uvijek je tako. Isprva ne možemo zašutjeti,
a nakon šutnje ne možemo govoriti.
Uglavnom,
uskoro ćemo svi znati istinu.
Doviđenja zasad.
Ajme!
I?
-Što je? -Što „i”?
Sad ste par?
-Molim? -Otkud sad to?
Vidio sam kako se ljubite.
Vidio si nas?
Naravno. Vješto sam se pravio da nisam.
Ljudi, niste odgovorili na pitanje.
Jeste li…
Moramo poduzeti mjere, kao sa svim bolestima.
Predano i puno testiramo.
Da smo uzeli obriske svih sumnjivih osoba,
testirali i analizirali te uzorke, bismo li ulovili svaki slučaj?
Bili bismo ulovili 99,9 %.
Ne mogu reći 100 % jer ništa u ovom svijetu nije sigurno.
Ali bili bismo ulovili.
MUĞLA PROMETNA NESREĆA
IZVANREDNA VIJEST
STRAŠNA NESREĆA U MUĞLI POGINUO YUSUF DAĞLI
Ljudi na sve strane umiru od koronavirusa,
a on ipak želi ići.
-Hvala. -Hvala.
Hvala.
Moram je pronaći.
Prečudne su se stvari događale dok si bio u komi.
Nisi vidio na televiziji?
Tisuće su ljudi umrle, Fırate.
I dalje umiru.
Restorani su zatvoreni.
Sve je zatvoreno.
Kako da objasnim?
Da smo bar mi to prespavali, kao ti.
Tata joj je imao građevinsku tvrtku u Ankari. Imam adresu.
Već sam ga upoznao.
Ali trebam auto.
Trebam i novca,
ali već vam dugujem puno novca.
Ne budi smiješan.
Ne spominji to.
Ništa nam ne duguješ.
Nije važno. Bitno da si zdrav.
Jasno.
Nemojmo sada o dugovima.
Ključ.
Dajem ti auto pa se ne vraćaj dok je ne nađeš.
Dobro.
Hvala, stari.
-Benzin… -Mi ćemo to.
Uplatit ćemo ti novca na karticu.
Što točno financiramo?
Ljubav, dragi. Ljubav.
Što bih ja da nema vas?
Bilo bi lijepo. Morao bi uzeti tuđi auto.
-Sretan put. -Puno vam hvala.
Izvolite, gospodine.
-Trebam g. Behçeta. -Imate li dogovoreno?
Ne, ali jako je važno.
Onda dogovorite sastanak.
Ja sam mu vozač. Recite.
Trebam g. Behçeta. Tiče se Lidye…
Gđice Banu, njegove kćeri.
I ja sam bio u autu.
Izvolite.
Da me poslušala i ušla u auto,
to se ne bi bilo dogodilo.
Gdje je sada? Je li dobro?
Što želite, brate?
Samo je želim vidjeti.
Kako se ono zovete?
-Fırat. -G. Fırate.
Želim da izađete iz mog ureda i zaboravite moju kćer.
Posljednji vas put vidim.
Ako vas ikad više vidim, neću biti ovako ljubazan.
Ne dopuštam da mi podsjetite kćer na ono što želimo da zaboravi.
Ne želim ništa loše. Samo je želim jedanput vidjeti.
Ugodan vam dan, gospodine.
Ne želim vas uvrijediti.
Samo ću vam reći ovo.
Vi joj nanosite najveću bol.
Izbaci ga.
Idemo.
-Pusti. -Gospodine…
Pusti me!
Idem na zrak. Dobro?
Bio sam u komi. Zato nisam mogao doći.
Znam.
Zvala sam. Toliko sam zvala da ti se mama naljutila.
Nije mi rekla.
Za sve je mene okrivila.
A tvoj tata…
Kako da to kažem… Bio je vrlo srdačan prema meni.
Mogu zamisliti.
Rekli su mi da neću moći hodati,
ali nije mi se to svidjelo, jasno.
Gle. Sad sam puno bolje.
Yusuf…
Dala sam vam dovoljno vremena.
Razgovarali ste.
Sad bi bilo u redu da se u miru oprostite.
Gle, sinko.
Tek smo se počeli oporavljati.
Kći nam se napokon vratila.
Nemojmo komplicirati.
-Mama, čim budem bolje… -Ne ideš ti nikamo.
Nećeš više nikamo ići.
-Opet ti? -U redu je, Nezire.
Hajde, dušo.
U redu, mama.
Doviđenja.
Učinimo to.
-Lidya. -Fırate.
Koji vrag?! Hej!
Hej!
Nezire! Fırate!
Hajde! Brzo!
Jesi li dobro?
Jesam.
Nikad nisam bio bolje.
Nevinašce!
O, Nevinašce!
Dušo!
Mila!
-Jako si mi falila, dušo. -Dobro došli.
Zdravo. Još bolje vas našli.
Zdravo, ljepotice.
O, mila!
Bok, dušo.
Gdje smo?
Na idealnome mjestu za svršetak priče.
Jamačno ste sanjali o mjestu u planinama.
Yusuf?
Nisi li…
Nisi li mrtav?
Jesam.
Mi…
Trenutačno smo negdje između postojanja i pretvaranja u svjetlost.
U krugovima nema svršetaka.
Postoje samo počeci.
Samo počeci.
Sretno, djeco.
„Svršetak”
samo je negativan oblik riječi „početak”.
Mislimo da su svršeci konačni pa ih shvaćamo negativno.
Bitno je ono što iskusimo, ne ono što ostavimo za sobom.
Ono što dovršimo, ne ono što ostavimo nedovršeno.
Ono najnevinije, najiskrenije što za života proizvodimo…
naše su suze.
Sreća nije proces
nego trenutak.
Trenutak koji ne možemo sačuvati.
Razumijem. Ovo je vrlo žalosna pjesma.
Ali silno je vesela.
To je posmrtni marš,
ali djeca se hihoću.
Ne sjećam se kako da zaboravim te
Ni kako da opet pokrenem se
Ne želim, ne želim više
Živjeti bez tebe
Ne sjećam se kako da zaboravim te
Ni kako da opet pokrenem se
Ne želim, ne želim više
Živjeti bez tebe
Nađimo zabavu drugu
Il' ukradimo vremenu tugu
Ne čekajmo više mi
Brod što u luku neće se vratiti
Nađimo zabavu drugu
Il' ukradimo vremenu tugu
Ne čekajmo više mi
Brod što u luku neće se vratiti
Ne znam kako da zaspim I umirim sebe
Ne želim, ne želim više
Sutone bez tebe
Ne znam kako da zaspim I umirim sebe
Ne želim, ne želim više
Sutone bez tebe
Nađimo zabavu drugu
Il' ukradimo vremenu tugu
Ne čekajmo više mi
Brod što u luku neće se vratiti
Nađimo zabavu drugu
Il' ukradimo vremenu tugu
Ne čekajmo više mi
Brod što u luku neće se vratiti
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić