Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg sov fredelig i et evig mørke.
Søvn føles godt når man ikke har svar.
Så jeg sov.
I månedsvis.
Så ble jeg trukket mot et lys,
men livet
ville ha meg tilbake.
Fırat?
Sønn!
Salih!
-Hva er det? -Han åpnet øynene.
Han åpnet øynene, Salih.
-Han gjorde det? -Hva?
-Å, min sønn. -Sønn?
-Si noe, sønn. -Sønn.
Si noe, vennen. Kom igjen.
Jeg er så glad i deg.
-Ser han på meg? -Gutten min.
-Jeg tror det. -Øynene er åpne.
Gutten min.
Mamma?
Ja.
Ja, gutten min. Fortsett.
Hva er det?
Hva skjedde med de andre?
Mamma.
ISTANBUL, ETT ÅR TIDLIGERE…
Ingen døde her i byen denne uken, hva?
Ingen delte sin sorg via byrået vårt?
Vet dere hvor mange som dør hver uke i denne byen?
Hva? Nei.
Dette er levebrødet vårt. Hvordan kan dere ikke vite det?
La meg si det. 210 personer.
Det er gjennomsnittet én dag.
Melda, gang 210 med sju for meg.
-Uten kalkulator? -Som du vil.
Vel… Sju, to, 14…
Sju ganger to… Det er 1470.
Takk. 1470 personer.
Hver uke dør 1470 personer, og vi får ikke en eneste nekrolog?
Açar-byrået oppe inngår store reklametavler, og vi?
VÅRT TRAGISKE TAP
Vi går under.
-Aviser går også dårlig. -Hva?
Aviser går også dårlig.
Så dette er vår siste nekrolog?
Ja.
Greit.
Så det var det.
Vi legger ned i dag.
Hva skal jeg gjøre? Det gikk ikke.
Jeg vet at jeg skylder dere penger. Og myndighetene.
Jeg tar meg av det så fort jeg kan.
Ønsk meg lykke til.
-Det gjør jeg. -Og…
Dette er ikke deres skyld.
Det er helt og holdent min.
Ikke si det.
FIRAT ANNONSER
Jeg snakket med de andre.
Ingen presser deg. Betal når du kan.
Greit?
Å, ja!
Det er denne festivalen, Serhat og jeg skal dit.
Du kan bli med.
Som om jeg er i humør til det.
Det er så mye å feire.
Det er ikke en feiring.
Vi drar og gjør yoga og sånt.
Du kan avreagere litt.
Jeg har ikke mer å gi.
Ikke vær så streng mot deg selv.
-Hør her. -Hva?
Kom igjen. Ikke vær så nedfor. Reis deg.
Dette er ferdig. Vi pakker resten senere.
Serhat tjente forresten masse penger på Bitcoin.
Og?
Kanskje han kan dekke litt av gjelden hvis du er grei mot ham.
Jeg ber ingen om penger.
Greit. Jeg skal ikke nevne det igjen.
Jeg håper kreditorene dine er like greie som du er.
-Hør her. -Hva?
Hvor mye tjente han?
På Bitcoin, altså.
La meg spandere en kopp kaffe.
Kom.
Bare kjøp deg inn.
Du kan ikke tjene penger uten å ta noen risiko.
-Hvorfor skjønner du det ikke? -Vær så god.
Husk at du ikke kan vinne hvis du ikke tar sjanser.
Der ser du. Greit.
-Ok. Jeg vet det. -Her.
Ta litt.
Greit. Ja visst. Kjøp shitcoin også.
Kjøp noen Ripple og alt det.
Greit.
Hvis vi gjør det…
Jeg forstår.
La oss gjøre det, da.
-Er han alltid på telefonen? -Han er bare opptatt i dag.
-Jeg vet ikke hvorfor. -Han snakker bare om penger.
Han har faktisk et stort hjerte.
Jaså, du? Hvor mye kostet det?
-Gi deg. -Men…
Men Ripple-rettssaken er 9. februar…
Hallo? Beklager. Dårlig dekning.
Du sa slutten av februar. Jeg forstår. Tusen takk.
Vi snakkes senere. Ha det.
Hallo?
Har du tid til å prate litt?
-Hvem er det? -Det er Fırat fra baksetet.
Jeg var nødt.
Stilig!
Se på ansiktet ditt. Du fortjente det.
Du tok meg. Det skal du ha.
Hva skjer?
Kom igjen.
-Skal vi virkelig gjøre yoga, Melda? -Ja.
-I tre dager? -Ja!
Er det ikke en festival? Vi kan bare se på de andre.
Bare lov henne at du er med på én økt som meg.
Hvem er dette?
Serhat.
-Hva? -Hør her.
Hvis du ikke legger igjen telefonen, knuser jeg den.
Greit.
Ro deg ned.
Husk at vi er her for å meditere.
Bare ro deg ned.
Jeg går. Ikke kom for sent.
-Skal vi meditere? -Ja.
Hva slags sted er dette?
La oss bare snakke om pengene så jeg kan dra i morgen.
Ikke vær latterlig, Fırat.
Lev i øyeblikket for en gangs skyld Ok?
Bare glem alt og bli med meg. Vær så snill.
Den første kvelden er det moro og dansing.
-Økten er ved soloppgang. -Soloppgang?
Når er det?
Som de fleste av dere vet, starter vi alltid med intensjoner.
Intensjonen er det som driver innsatsen.
La oss bruke dagens øvelse
på å rense sjelen for tid og materielle ting.
La oss synge mantraet først.
Jeg skal forklare hva det betyr,
så våre nye venner ikke blir forvirret.
Alt og alle her
er laget av jord og lys.
Bare jord og lys.
Ikke tenk på noe annet.
La oss begynne med "Nirvana Shatakam".
La oss høre det for vennene
som blir med oss med den fine musikken.
Yusuf, Lidya og kirtan-koret vårt.
Jeg oversetter teksten.
"Jeg er ikke sinnet.
Jeg er ikke intellektet.
Jeg er ikke samvittigheten.
Jeg er ikke himmelen. Jeg er ikke jorden.
Jeg er ikke kroppen.
Jeg er ikke pusten.
Jeg er ikke den kjente eller den ukjente.
Jeg er ikke den sette eller usette."
Jeg føler meg allerede bedre takket være dette stedet.
Hva med deg?
Jeg mener… "Jeg er ingenting."
Den oversatte teksten er vanskeligere å skjønne enn den indiske.
Hva var navnet? "Nirvana Shakitan"? "Shakatan"?
Forsto du det virkelig ikke?
Gjorde du det?
Kjære deg, Serhat, selvfølgelig.
Alt er skapt av jord og lys.
Hva skjønner du ikke?
Og yogien er berømt. Hun kan snakke med de døde og greier.
-Med de døde? -Ja.
Det er bare absurd.
Du trenger ikke å tro på det.
"Jeg er ikke den kjente eller den ukjente." Hva betyr det?
-Fırat, skjønte du det? -Nei, men stemmen hennes var fengslende.
-Hva? -Skjønte dere i det minste ideen? Nei.
Hun sier at vi skal frigjøre sjelen fra den materielle verden…
Nei. Vi skal frigjøre sjelen fra den materielle verden i tre dager.
Hva forstår dere ikke? Jeg tror dere kan fatte det. Kom igjen.
Vær åndelige et øyeblikk. Det er alt.
Hvorfor er hun sint? Vent.
Ikke vær redd, mamma.
Jeg har det veldig bra.
Jeg elsker livet mitt, og kommer ikke tilbake. Hvorfor er du sånn?
Kom igjen, mamma.
Hvorfor gråter du?
Hvorfor er du så lei deg for ting som ikke plager meg?
Nei.
Nei, mamma.
Jeg vil ikke snakke med ham. Jeg…
Jeg vil ikke.
Jeg vil ikke snakke med ham.
Pokker.
Ikke bry deg om det.
-Jeg finner den. -Du skulle ikke ha kastet den.
Den landet her et sted…
Gi meg nummeret ditt. Jeg ringer, så hører vi den.
Ok.
Det ville vært flott. Takk.
Her.
-Er den på lydløs? -Nei, den skal ringe.
I det minste lyse opp.
Jeg hører den. Der.
-Her. -Bra.
Takk.
-Går det bra? -Det er bedre nå.
Jeg kastet den i det minste ikke i havet.
Jeg hørte deg synge fredelige sanger, men nå…
Ja.
Vi er den vi vil være der, men her…
Ja.
Jeg heter Fırat.
Jeg tenkte jeg burde gi deg navnet. Du kan kaste det bort
når du er sint.
Jeg heter Lidya.
-Lidya. -Ja.
Men ikke kast det i havet.
-Takk igjen. -Du…
Hvor dyktig er du?
Med yoga.
-Jeg er faktisk musiker. -Ja vel.
Noen ganger får vi spillejobber på sånne steder.
Skjønner.
Det er dårlig betalt, men det er fint. Man betaler ikke for leiren.
Vet du hva? Jeg…
Jeg ville spille darbuka da jeg var liten.
Slagverk var ikke oppfunnet i strøket, så jeg kunne ikke velge noe kulere.
Så hva skjedde? Da du vokste opp, mener jeg.
Så… Jeg la ned firmaet mitt for to dager siden.
Vi drev med annonser. Et annonsebyrå.
-Så jeg vokste opp og endte i gjeld. -Skjønner.
-Ja. -Jeg skjønner.
Jeg skal si det rett ut.
Du ser ikke ut som en yogi.
-Hvorfor er du her? -Jeg…
Jeg vil finne fred gjennom yoga.
-En venn tvang meg. -Tvang deg?
Det er komplisert, men jeg gjør yoga så jeg kan be om penger.
Det høres komplisert ut.
-Ja. -Lidya!
Ja? Kom.
Hei.
-Jeg heter Yusuf. -Fırat.
Takk igjen. Hyggelig å prate med deg.
-Ha det bra. -Ha det bra.
-Hvor har du vært? -Rundt omkring.
Jeg var rett rundt hjørnet. Hva har du drevet med?
Fırat.
-Det er ikke noe kjøtt her. -Hva?
-Det er ikke kjøtt på menyen. -Og så? Det går fint.
Ikke bare i dag. Aldri.
-Aldri? -Stemmer.
-Men hvorfor? -Det hindrer visst mentale evner.
İskender-kebab?
Ja.
-Serhat, hør her. -Ja.
-Du vet Bitcoin? -Ja.
Folk snakker om det, men jeg skjønner det ikke.
-Hvordan fungerer det? -La meg forklare hva Bitcoin er.
-Hva er penger? Hva er penger? -Han begynte med den setningen.
Så snakket han hele natten. Jeg kunne ikke spørre ham.
Det du oppnår ved å prøve for hardt, gir deg ikke lykke.
Du må bare være der. Du trenger ikke å prøve så hardt.
Vi trenger ikke å ofre for å nå et mål.
Mål gjør oss til slaver.
Når vi når det målet, innser vi at vi har tilbrakt livet på en vei av ambisjoner.
I et forsøk på å lykkes,
gikk vi glipp av en beste delen, selve reisen.
For å komme dit vi vil så snart som mulig. Det er alt vi vil.
Bare når du kan se i speilet
og si "jeg er glad i deg" og mene det inderlig,
vil du være klar til å bli glad i andre.
Bare gransk deg selv.
Gransk alltid deg selv.
Slutt å stirre på andre.
Bare gransk deg selv.
Jeg gransket meg selv og husket.
Jeg hadde 150 000 lira i gjeld.
Jeg har en kunngjøring.
Ikke glem at historien ikke gjentar seg.
Det er bare en syklus.
Det er derfor himmelen forteller oss hva som vil skje.
Og i det siste
har ikke stjernene gitt oss gode nyheter.
Vanskelige tider ligger foran oss. Det vil vare lenge.
Men når det er over,
vil kjærlighetens undergang være her.
De som søker sannheten, vil forene seg den dagen.
Tegn er viktige.
Det er også viktig å forstå at et tegn er et tegn.
De som svømmer med strømmen,
vil nå fram uten å prøve.
Men de andre
vil fortsette å kjempe mot den.
Adjø.
Vi ses ved kjærlighetens undergang.
Så hva skal skje?
Vet ikke. Jeg spiller med så hun ikke blir sint.
-Hva er… -Hold munn. Jeg tenker også.
Du tenker?
Det er en vei
Men den er full av feller
Det er en annen vei
Men du kan aldri gå tilbake
Nær sjøene
Men langt fra verden
Nær sjøene
Men langt fra verden
La oss bare gi opp
La oss ikke tvinge det fram
Du, den kloke
Og jeg, den slitne mann
La oss finne oss et sted
Langt borte fra verden
La oss finne oss et sted
Langt borte fra verden
Vi sikter mot stjernene igjen
Og livet går videre Kapittel for kapittel
Jeg har fått nok Jeg drar min vei
La oss finne oss et sted
Langt borte fra verden
Det er så mye Jeg ikke har fått gjort
Jeg er misfornøyd Og skyldig
Redd meg Fra denne byen
La oss finne oss et sted
Langt borte fra verden
La oss finne oss et sted
Langt borte fra verden
Bare hør på meg. Bare legg inn en salgsordre.
Ikke ring meg. Bare vent.
Bare vent.
Kjøttet er fantastisk. Vil du ha litt?
Fırat, vil du ha litt?
-Du? -Nei.
Som dere vil.
Men det er så godt.
-Det er så lenge siden. Jeg skjelver. -Du overdriver.
Hallo?
Hva gjorde du med bygget i Tophane?
Finn eieren! Kan du ikke? Gjør det! Jeg ringer deg senere. Jeg må legge på.
Noen andre ringer meg.
Hallo?
Hei, Serhat. Det er Fırat.
Pent!
-Falt jeg for det igjen? -Ikke legg på.
Det er best for oss begge. Vi må snakke.
Jeg…
Jeg trenger penger. Jeg lurer på om du kan hjelpe meg.
Det var det jeg ville spørre om. Glem det.
-La oss late som om jeg ikke ringte deg. -Hvor mye trenger du?
Mye.
Jeg trenger mye…
-Hvor mye kan du låne bort? -Hvor høy er gjelden?
-Sa ikke Melda det? -Det gjorde jeg.
-Hun gjorde det. -Hvorfor spør du?
-Det føles ikke bra. -Pengene mine er bundet.
Det er en tidsbegrensning. Derfor…
-Jeg kan låne deg 10 000. -30.
-Hva? -La oss si 30 000.
Så vi kan betale de ansatte. Ikke sant?
Kom igjen, Serhat.
Noe av det kommer rett tilbake til oss.
-Jeg snakker om lønnen min. -30?
Er det ikke litt mye?
Greit. 30 000, da.
-Jeg ordner det når vi kommer hjem. -Tusen takk.
Jeg ringer deg senere.
-Ringer du ham? -Morsomt.
Han spøker også.
-Hvordan går det, mamma? -Jeg har det bra. Og med deg?
Bra. Jeg kan ikke klage.
Bra. Så lenge du har det bra.
Velg et tall mellom én og 40.
Jeg er ikke flink med tall. Spør sønnen din.
-Jeg spurte ham uansett. -Å, du… Hallo?
Pappa, vent litt.
Hva skjer?
Gi meg et tall mellom én og 40.
-Spør faren din? -Åpenbart.
Går det bra?
La meg oppsummere på en skala fra én til 40.
Null.
Bra. Kom på kontoret i morgen tidlig.
-Jobben passer meg ikke, İrfan. -Hold kjeft.
Bare kom innom. Kom igjen. Jeg venter.
Hallo? 32, pappa.
Trettito. Flott.
Trettito.
Her.
Én, du kan ikke se ned på en jobb. To, de konfiskerer tingene dine.
-Det kan ikke være to. De er det samme. -Hva?
Ingenting. Fortsett.
Du er ikke så oppvakt, men du ser bra ut.
Du kan lokke dem inn i det.
Legene vil skrive ut medisinene våre,
ikke rivalenes. Det er alt du trenger å gjøre.
Bruk reklamemateriellet godt.
Alle helseinstitusjoner i landet burde ha en av våre kalendere på skrivebordet.
Vi har de telefongreiene også.
Holderne. De runde. De holder telefonen.
Hvis legen ikke er overbevist,
gir du dem noen penner.
Gå videre til et annet sted.
Bagel?
-Nei, takk. -Ta litt.
-Jeg spiste frokost. -Er du mett?
Det er en konferanse i Marmaris.
Pakk sakene dine.
HELSE KOMMER FØRST AJN LEGEMIDLER
Kjære gjester, velkommen til konferansen.
I år skal alle våre representanter bære merkevaren vår til topps…
Siden noen av kollegaene våre jobber hardere enn de andre…
…de tredje høyeste salgstall…
…de gjorde alt de kunne.
Jeg vil be Beşir Fulya opp til scenen.
Jeg ønsker dere all suksess.
Ferit?
Ikke Ferit.
Fırat!
Ja!
-Fint at du beholdt navnet mitt. -Hvordan går det?
Jeg har det bra. Du?
Det går bra. Jobber bare.
Vi spiller i lobbyen i dag.
Det første møtet spiller ingen rolle. Det er et sammentreff.
Den andre teller. Det er synkronitet.
-Hvem sa det? Neppe deg. -Bestemor.
-Det er en fin kommentar. -Ikke sant? Takk.
Så hvorfor er du her?
Jeg begynte i et legemiddelfirma.
Det er visst bryllupsreisen deres.
Fint.
Hva selger du?
Hvilke sykdommer kurerer du?
Du vet sår, halsbrann…
Smertestillende også.
Vi har alt.
Det høres ikke så bra ut, vel?
-Jeg prøver bare. -Prøver?
Prøver, ja.
Jeg skjønner det fortsatt ikke.
Hvordan får du noe uten å prøve?
Hva vil du ha?
Brød.
Et levebrød.
Kan jeg spørre om noe?
Liker du jobben din?
Vi har nettopp møttes, så…
-Hva gjorde du før? -Jeg eide et byrå.
-Jeg solgte nekrologer. -Nekrologer?
De i avisene.
"Vårt tragiske tap…
-…noe." -Seriøst?
-Det er så søtt. -Søtt?
-Beklager. Det… -Seriøst…
Vi beklager. Beklager at jeg lo.
Jeg skal trykke nekrologen din om du dør av latter.
-Jeg ville det. -Nettopp.
Ikke mer.
Vi må gå. Vi skal gjøre lydprøve før konserten i kveld.
-Hvor? -På en strand langs skogsveien.
Vi er der i kveld. Kom om du er ledig.
Kan ikke. Det er en stor jobbgreie i kveld.
Hadise og Beyazıt Öztürk kommer.
Skjønner. Vi er ikke store nok stjerner.
-Det er ikke det. Det er obligatorisk. -Skjønner.
Bare husk det.
-Ha det. -Ha det.
Jeg tror det andre møtet heller ikke er det store.
Jeg tror det er det tredje.
Hallo?
Herr Fırat, leddene mine gjør så vondt.
Hvilken medisin bør jeg ta?
Slå opp med Serhat.
Så morsomt.
Hva driver du med?
Ikke mye.
Husker du jenta fra yogastedet? Sangeren?
Ja?
Jeg traff på henne i dag.
Er det sant? Og?
De har konsert i nærheten i kveld.
-Hun inviterte meg, men… -Ja?
…firmaet har et stort arrangement.
-Jeg får sparken om jeg ikke går. -Det suger.
Hun heter Lidya.
Hva da? Lidya?
Det må være vanskelig å ikke jage en jente som heter Lidya.
Det er det.
Slutt å tenke, da. Gjør det som gjør deg glad.
Sier du at jeg skal følge hjertet?
Nettopp.
Eller ta med hjertet dit du går. Det er det samme.
Ok, kjære. Suss.
-Fortell hvordan det går. -Ok.
Takk.
Sammen nå.
Istanbul var en by full av folk som likte meg.
Jeg var ferdig på skolen. Jeg var ambisiøs, bestemt.
Forretningen var bra. Alt gikk fint.
Nattelivet var gøy også.
Og så… stoppet det bare.
Så gikk det nedover.
Så nådde jeg bunnen.
Og jeg havnet enda dypere.
Enda dypere?
Jeg skylder mye penger. Og siden jeg kom på konserten, har jeg ingen jobb mer.
Jeg kan ikke noe for det. Jeg mislyktes.
Hva var målet ditt?
Å bli rik?
Man går på restaurant. Man ser det beste bordet.
Jeg satt aldri ved det bordet. Ikke én gang.
Var det målet ditt? Seriøst?
Hva lever vi for?
Det er de rike.
De berømte og eliten.
De sitter i salongen, og vi…
-Hva er i salongen? -De har flasker på is.
-De har fine stoler. -Alle restaurant har stoler.
Spøk til side. Jeg vet ikke… Husker dere yogastedet?
-Ja. -Dama sa noe om…
"Dama"?
-Var hun ikke en dame? -Jo.
-Greit. Fortsett. -Hun snakket om å prøve.
Det fikk meg til å tenke.
Jeg mener…
Jeg er sulten.
La oss ta en sandwich. Det er et berømt sted her.
-Fordi jeg snakker for mye? -Nei. Det er ikke det. Kom.
-Går vi? -Ja.
Ta dette.
Gå i forveien, dere.
Takk, tror jeg.
Kom.
Vent.
-Det går bra. -Rolig.
-Jeg kan ikke gå fra dere. -Vent.
Kom igjen. Hvorfor holdt du henne ikke?
Jeg stolte på deg. Du lot henne falle.
-Vi er i Köyceğiz i morgen? -Ja.
Så Fethiye, Gøcek og Ortaca.
Skal vi overnatte her eller bare dra?
-Vi drar. Det er bare en time unna. -Ok.
Hva skal du gjøre?
Ingenting. Jeg har ingen plan for en gangs skyld.
-Ikke noe mål. -Fantastisk. Du er fri for en gangs skyld.
Ja.
-Jeg er snart fri for eiendeler også. -Hvem bryr seg?
Vi kan egentlig ingenting.
Faren min pleide å si:
"Eiendom er ikke det du nyter, men det du har ansvar for."
På den tiden var han grei.
Siden du ikke har noe å gjøre, kan du bli med oss.
Å, ja!
Bli med. Du kan dra tilbake til ditt lykkelige liv fra Dalaman.
Ja. Kanskje vi lar deg spille darbuka.
Darbuka?
Ja.
Han ville det da han var liten.
-Ja vel? -Nei.
-Jeg mener jo, men… -Kom igjen.
Bare kom igjen.
Kanskje Yusuf kan lære deg å spille slagverk?
Vi får se.
Hvorfor tar du ikke telefonen?
Beklager. Jeg drakk for mye.
Hvor er du?
Jeg kan ikke gjøre dette. Jobben er ikke noe for meg.
Men takk for alt. Jeg drar.
Greit, da.
Vi sees i Istanbul.
-Har du penger? -Jeg har et døende kredittkort.
Greit. Jeg sender litt.
Som kompensasjon.
Tusen takk.
-Takk. -Ha det bra.
Vesken min!
Hun prøvde bare å synge.
-Det var så gøy! -Han drev på med de rosene. Tre ganger.
Hva skulle jeg gjøre? Jeg er ny på trommene uansett.
Du ga ham inn.
Hvorfor brøt du det opp?
Det var så gøy.
Er vi framme?
Her er det.
Kom ut.
Uskyld!
Kjære.
Kom, vennen min.
Her, vennen.
Hei, vennen. Se hvem det er.
Uskyld, dette er Fırat.
Hei, herr Uskyld.
Frøken.
-Frøken? -Ja.
Hei, jenta mi.
Kan jeg hjelpe deg?
-Hvor er Banu? -Hvem?
Banu.
Du har kjørt feil. Det er ingen Banu her.
Hvem er du?
La meg spørre om det samme. Hvem er du?
Hvem er det?
Hva heter du?
-Lidya. -Lidya?
Valgte du et utenlandsk navn?
Det er ikke utenlandsk.
Du forandret min døde mors navn?
Jeg forandret ingens navn.
Bare mitt eget. Hennes navn er fortsatt Banu.
Så du…
bor sammen med disse to mennene, Banu?
Ja.
For de er vennene mine, pappa.
Liker du å torturere oss?
Bryr du deg ikke om moren din? Vi blir flaue når slektninger spør etter deg.
Vi lyver for folk.
Hva har vi gjort mot deg?
Slo vi deg? Bannet mot deg? Sultet deg? Hvorfor gjør du dette mot oss?
Jeg gjør ingenting, pappa.
Jeg vil gjøre ting på min måte, men du skjønner det ikke.
Nei. Jeg skjønner det ikke.
Jeg skjønner ikke hva datteren min gjør her med to tilfeldige menn.
Jeg skjønner det virkelig ikke.
Kan du fortelle hvorfor du fornærmer vennene mine?
Jeg prøver å beholde roen, Banu.
Og du mislykkes.
Ikke provoser meg!
Uskyld.
Kom hit.
Kom, vennen min. Jeg skal presentere dere.
Behçet, min far. Dette er Uskyld.
Han liker ikke hunder. Ikke ta det personlig.
-Vennen min. -Hør her, Banu.
Du fikk meg til å komme helt hit.
Vil du ha?
Nei, takk.
Vet du hva? Jeg tar en.
Yusuf, tusen takk, kjære.
Du er det beste mennesket jeg noensinne har kjent.
Hva med kaffe?
-Tyrkisk kaffe… -Jeg tar teen.
Vær så god.
Du sårer oss.
Du har skadet oss.
Men du kan ordne opp i det.
Hvordan?
Slutt med denne Lidya-leken.
Pakk tingene dine og sett deg i bilen,
så kjører vi hjem sammen.
Du blir arkitekt igjen.
Du blir vår eneste Banu igjen.
Akkurat som for noen år siden.
Setter du deg i bilen?
Pappa, jeg…
Dette er første gang jeg har vært så lykkelig siden jeg dro hjemmefra.
Jeg har ikke gjort noe…
som dere eller jeg skal være skuffet over.
Kanskje dere en dag vil akseptere Lidya, men…
Jeg har tatt farvel med Banu.
Det burde dere også.
I så fall…
…skal du vite…
…at du ikke har noen familie.
Du er ikke lenger
vår datter…
…Lidya.
Dra uten å ødelegge noe for en gangs skyld.
FORSKNINGS- OG REDNINGSSENTER FOR SKIPADDER
VELKOMMEN
Jeg møtte henne. Hun er flott.
-Hvem? -Kaptein June.
Hun som oppdaget og reddet glattkaretten.
Hun er datter av en britisk familie.
For trettifem år siden forlot hun alt og seilte hit på en bitte liten båt.
-Jøss. -Før hun kom hit,
hadde hun bodd på tre kontinenter. Hun bor her nå.
Dette er hennes siste stopp. Reisen fortsetter her.
Er det ikke fint?
Folk som mangler det motet, burde ikke påstå at de har levd.
-Heldigvis kom ikke faren etter henne. -Dust.
Foreldrene våre ville sagt: "Hva skal du gjøre med skilpadder?"
De er ikke skilpadder, men glattkaretter, pappa.
Hvorfor ikke bare kalle dem "karate"?
"Karate"?
-Jeg mener karett. -Glattkarett.
Hvordan møttes dere to?
-Elif introduserte oss. -Elif?
-Kjæresten min. -Jeg skjønner.
Slo dere opp?
Nei.
Hun er borte.
Vi bodde i Anıttepe da.
I Ankara.
Vi var sammen i sju år.
Hun ble så plutselig syk.
Jeg skjønte det ikke.
Hun visnet så fort.
Så var hun borte.
Så begynte jeg å sørge.
Vennene mine prøvde å trøste meg.
Men mens jeg sørget og sørget, forlot de meg en etter en.
Bare Lidya var igjen.
Vi har opptrådt sammen. Ingen garantier eller noe.
Er du over sorgen?
Hun er alltid med meg.
Jeg dediserer sangene til henne.
Hvis hun forlater meg…
…som i at vi slår opp…
…skal jeg slutte å sørge.
Skal du ikke be meg gi slipp?
Ja.
Jeg gjør ting annerledes.
Jeg lever med de døde.
-Hva føler du for henne? -Hva?
Hva føler du for Lidya?
-Hva mener du? -Kom igjen. Bare si det.
Følelsene hennes er viktigere.
Skal vi spørre henne?
Hold kjeft.
-Fryser dere ikke? -Jo.
Jo vi fryser. Så kalde.
Ja?
For en mamma. Hun slengte det på meg.
-Her. -Takk.
-Vær så god.
Her.
Den beste sangen til Elif er "Å leve uten deg".
Spill den.
Uskyld!
Kom hit.
Jeg vet ikke hvordan jeg glemmer deg
Eller hvordan jeg starter på ny
Jeg er så lei
Av å leve uten deg
Jeg vet ikke hvordan jeg glemmer deg
Eller hvordan jeg starter på ny
Jeg er så lei
Av å leve uten deg
La oss more oss i kveld, du og jeg…
De ser på oss også, ikke sant?
-Fra himmelen? -Ja.
Jeg tror det.
De spør sikkert: "Er det liv der?"
Det er det ikke.
Det er det, men det er vanskelig her.
Dette stedet er fælt.
Jeg håper dere er friere.
Hva har skjedd?
Etter din definisjon er jeg helt fri nå.
Myndighetene har beslaglagt alt jeg hadde.
Er du lei deg?
Jeg vet ikke. Jeg føler ingenting.
Du er litt lei deg.
Ja, litt. Jeg prøvde så hardt å møblere stedet.
-Der er det med å prøve igjen. -Ja, du har rett.
Du, Lidya.
Har du vært forelsket?
Jeg vet ikke.
Hvordan vet du at du er forelsket?
Jeg får vondt i magen.
Det er så rart. Ikke en sterk smerte, men den er der.
Hele kroppen blir nummen.
Kan vi si at kjærlighet er det farligste stoffet?
Ja, men å slutte er det verste med stoffer.
Ja.
Vi snakker om å prøve for hardt.
Bør vi ikke prøve hardere å elske?
Jeg mener at det er den ene tingen vi ikke skulle måtte prøve på.
Kjærlighet skulle bare skje av seg selv
helt naturlig.
Er det virkelig kjærlighet når den ene presser den andre?
Det er det ikke.
-En stjerneskudd! -Ja.
Så ønsk deg noe.
Blir de noen gang oppfylt?
Jeg vet ikke. Jeg følger ikke med.
Men gjør det.
Ferdig.
Samme her.
-Yusuf, stopp. -Hva er det?
-Rygg. -Hvorfor det?
Bare rygg. Jeg så noe.
-Hva så du? -Den…
Bare rygg. Den greia fra…
-Er ikke det tegnet yogien viste oss? -Jo.
-Ikke sant? -Det er det.
Hva gjør vi?
-Skal vi dra? -Det gjør vi.
-Ja. -Ok.
Greit.
Se. Enda et.
Ja.
-Vi burde følge dem. -Ta til høyre.
-Ja.
Ja. Der.
Hallo.
Hysj.
VI GJØR EN TAUS SAMLING TALE ER FORBUDT
DRA HERFRA ELLER SLUTT Å SNAKKE
HVOR LANG TID TAR DET?
SJU DAGER
VI BLIR
Velkommen.
Bare jeg kan snakke her. Når jeg må, da.
La meg forklare timeplanen og hvordan vi gjør ting.
Vi står opp klokken fire hver dag.
Frokost serveres etter morgenmeditasjonen.
Det er ingen aktiviteter.
Ingen yoga. Ingen trening. Det er bare dere og ingenting annet.
Nyt stillheten og freden.
Velkommen igjen.
Sa du fire?
Greit. Vi kan snakke nå.
Dere har ikke lyst?
Det skjer alltid. Vi kan ikke tie når vi har begynt,
og kan ikke snakke når vi har vært tause.
Men vi får snart vite sannheten.
Adjø for nå.
Jøss!
Så?
-Hva da? -Så hva?
Er dere et par nå?
-Hva? -Hva mener du?
Jeg så dere kysse på terrassen.
-Du så oss? -Ja. Jeg lot som jeg ikke gjorde det.
Dere svarte ikke på spørsmålet.
Er dere et…
Vi må gjøre personlige tiltak, som med alle sykdommer.
Vi har tatt mange tester.
Om vi hadde tatt prøver av alle mistenkte tilfeller,
testet og undersøkt prøvene, kunne vi fanget opp alle?
Vi ville ha fanget opp 99,9 % av dem.
Jeg kan ikke si 100 %, for ingenting er sikkert i verden.
Men det ville vi.
TRAFIKKULYKKE I MUĞLA
SISTE NYTT…
FRYKTELIG ULYKKE I MUĞLA YUSUF DAĞLI DREPT
Folk har dødd av koronavirus overalt,
men han vil dra.
-Takk. -Takk.
Takk.
Jeg må finne henne.
Det har skjedd rare ting mens du lå i koma.
Har du ikke sett på tv?
Tusener har dødd, Fırat.
De dør fortsatt.
Restaurantene er stengt.
Det er nedstengninger.
Hvordan forklarer jeg det?
Skulle ønske vi hadde sovet gjennom det som deg.
Faren hennes hadde et byggefirma i Ankara. Jeg har adressen.
Jeg har møtt ham.
Jeg trenger litt penger, men jeg skylder dere masse alt.
Ikke vær dum. Det er ikke noe å snakke om.
Du skylder oss ingenting.
Det spiller ingen rolle så lenge du er frisk.
Klart det.
Dette er ikke tiden for å diskutere gjeld.
Nøklene.
Du har bilen. Ikke kom tilbake uten henne.
Greit.
Takk.
-Bensin. -Vi tar oss av det.
Vi setter penger på kortet ditt.
Hva er det vi finansierer her?
Kjærlighet, kjære.
-Hva skulle jeg gjort uten dere? -Da måtte du tatt noen andres bil.
-God tur. -Tusen takk.
Vær så god.
-Jeg er her for herr Behçet. -Har du en avtale?
-Nei, men det er veldig viktig. -Så få deg en avtale.
-Jeg er sjåføren hans. Hva er det? -Det gjelder Lidya…
Banu, datteren hans.
Jeg var også i bilen.
Bli med meg.
Hadde hun hørt på meg og satt seg i bilen,
ville ikke dette skjedd.
Hvor er hun? Er alt bra?
Hva vil du?
-Jeg vil treffe henne. -Jeg forstår.
Hva heter du?
-Fırat. -Hør her, herr Fırat.
Jeg vil at du skal gå fra kontoret og glemme datteren min.
Dette er siste gang jeg ser deg.
Hvis jeg ser deg igjen, vil jeg ikke være like snill.
Jeg lar deg ikke minne henne på det vi prøver å få henne til å glemme.
Jeg vil ikke noe galt. Jeg vil bare se henne én gang.
Ha en fin dag.
Jeg vil ikke være respektløs. Jeg må bare si dette.
Det er du som sårer henne mest.
Spark ham ut.
Kom igjen.
Kom igjen!
Jeg trekker litt frisk luft.
Jeg har ligget i koma. Derfor kom jeg ikke.
Jeg vet det.
Jeg ringte så mange ganger at moren din ble sur.
Det sa hun ikke.
Hun klandret meg for alt.
Og faren din…
Hvordan skal jeg si det? Han var så vennlig mot meg.
Kan tenke meg det.
De sa jeg ikke ville kunne gå, men det likte jeg ikke tanken på.
Jeg er mye bedre nå.
Yusuf…
Jeg har gitt dere tid.
Dere har snakket sammen.
Det rette å gjøre nå, er å si pent adjø.
Hør her. Vi har så vidt begynt å bli bra igjen.
Vi har endelig fått tilbake datteren vår. La oss ikke ødelegge.
-Når jeg føler meg bedre… -Du skal ikke noe sted.
Du skal ikke noe sted igjen.
-Du igjen? -Det er greit, Nezir.
Kom, vennen.
Ja vel, mamma.
Adjø.
La oss gjøre dette.
-Lidya. -Fırat.
Hva faen? Hei!
Hei!
Nezir! Fırat!
Skynd deg!
Er du ok?
Ja.
Har aldri hatt det bedre.
Uskyld!
Å, Uskyld.
Vennen min.
Vennen min!
-Jeg har savnet deg. -Velkommen.
Hei. Takk.
Hei, fina.
Å, vennen min.
Hei.
Hvor er vi?
Vi er på riktig sted for å avslutte historien.
Dere må ha drømt om et sted i fjellene.
Yusuf?
Er du ikke…
Er du ikke død?
Det er jeg.
Er vi…
Nå er vi et sted mellom eksistens og å bli liv.
Det er ingen slutter med sykluser. Det er bare begynnelser.
Bare begynnelser.
Adjø, barn.
Ordet "slutt"
er bare en negativ måte å si "begynnelse" på.
Vi ser på slutter som endelige, og noe negativt.
Det som teller, er det vi erfarer, ikke det vi forlater.
Det vi fullfører, ikke det vi forlater ufullendt.
Det mest uskyldige og ærlige vi produserer i livet,
er tårene våre.
Lykke er ikke en prosess,
men et øyeblikk. Et øyeblikk vi ikke kan fryse og lagre.
Jeg skjønner. Dette er en veldig trist sang.
Men rytmen er så munter.
Det er en begravelsesmarsj,
men barna fniser.
Jeg vet ikke hvordan jeg glemmer deg
Eller hvordan jeg starter på ny
Jeg er så lei
Av å leve uten deg
Jeg vet ikke hvordan jeg glemmer deg
Eller hvordan jeg starter på ny
Jeg er så lei
Jeg vet ikke hvordan jeg glemmer deg
La oss more oss, du og jeg
Eller stjele sorgen fra tiden
La oss ikke vente
For skipet har alt seilt Fra denne havnen
La oss more oss, du og jeg
Eller stjele sorgen fra tiden
La oss ikke vente
For skipet har alt seilt Fra denne havnen
Jeg vet ikke hvordan jeg sovner Uten å tenke på deg
Jeg er så lei
Av solnedganger uten deg
Jeg vet ikke hvordan jeg sovner Uten å tenke på deg
Jeg er så lei
Av solnedganger uten deg
La oss more oss, du og jeg
Eller stjele sorgen fra tiden
La oss ikke vente
For skipet har alt seilt Fra denne havnen
La oss more oss, du og jeg
Eller stjele sorgen fra tiden
La oss ikke vente
For skipet har alt seilt Fra denne havnen
Tekst: Evy Hvidsten