Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dormeam profund în brațele neantului nesfârșit.
E plăcut să dormi când nu ai răspunsuri.
Așa că am dormit, luni la rând.
Apoi am fost atras de o lumină.
Dar viața m-a vrut înapoi.
Firat?
Fiule!
Salih!
- Ce e? - A deschis ochii.
S-a trezit, Salih.
- Serios! - Ce?
- Fiule… - Fiule!
- Zi ceva! - Fiule!
Spune ceva, scumpule, te rog!
Te iubesc atât de mult, fiule!
- Se uită la mine? - Fiule!
- Cred că da. - Are ochii deschiși.
Fiul meu!
Mamă?
Da?
Ce e? Spune-mi, dragule.
Ce au pățit ceilalți?
Mamă.
ISTANBUL, CU UN AN ÎNAINTE
N-a murit nimeni în oraș săptămâna asta?
Nimeni n-a apelat la noi să-și exprime suferința?
Știți câți oameni mor aici săptămânal?
Deci? Nu știți.
E slujba noastră, oameni buni. Cum de nu știți?
Vă zic eu. 210 oameni.
Zilnic, în medie.
Melda, înmulțește 210 cu 7.
- Iau calculatorul? - Cum vrei tu.
Șapte ori doi e 14…
Șapte ori doi… 1470.
Mersi! 1470 de oameni.
1470 de oameni mor săptămânal și nu obținem niciun necrolog?
Agenția Açar de mai sus face panouri uriașe, iar noi?
PIERDEREA NOASTRĂ TRAGICĂ
Ne ducem la fund.
Ziarele sunt practic moarte.
- Ce? - Și ziarele sunt moarte, Firat.
Ăsta e necrologul nostru?
Da.
Bine, atunci!
Asta a fost! Închidem prăvălia azi.
Ce să fac? N-a mers.
Știu că vă datorez bani. Și statului.
O să rezolv cât mai repede.
- Urați-mi noroc! - Îți urez.
Să știți… Nu e vina voastră.
- E strict eșecul meu. - Nu zice asta!
AGENȚIA PUBLICITARĂ FIRAT
Am vorbit cu ceilalți. Nu te stresa, plătește când poți.
Bine?
Apropo, merg cu Serhat la un festival. Vino și tu!
De asta crezi că-mi arde?
- Că și am multe de sărbătorit! - Nu e o sărbătoare.
Facem yoga și chestii de genul ăsta.
Poți să te descarci.
Nu am ce să descarc.
Nu fi așa de exigent cu tine însuți, bine?
- Auzi? - Ce?
Haide, nu te deprima. Sus!
Am terminat. Împachetăm restul altă dată.
Serhat a făcut mulți bani din Bitcoin.
Și?
Poate îți acoperă o parte din datorii dacă îl rogi frumos.
Nu o să cer bani nimănui.
Fie, Firat! Nu mai deschid discuția.
Sper să ai parte de creditori la fel de buni ca tine.
- Știi ce? - Ce?
Câți bani a făcut din Bitcoin?
Hai să-ți fac cinste cu o cafea! Hai!
Cumpără, frate!
Nu poți face bani fără risc.
Nu înțelegi?
Ia, dragule!
Nu poți câștiga fără să riști.
Așa vezi!
- Știu. - Ia!
Bine. Cumpără și din cele mici.
Ia și Ripple și dintr-astea.
Dacă facem asta… Am înțeles.
Așa rămâne.
- Nu mai lasă telefonul? - Am înțeles.
- E ocupat azi. Nu știu de ce. - Vorbește doar despre bani.
Are un suflet bun.
Zău? Cât l-a costat?
Încetează!
Ripple are audierea pe 9 februarie.
Alo? A picat semnalul.
Ziceați de sfârșitul lui februarie. Bine. Mulțumesc!
Păstrăm legătura. La revedere!
- Alo? - Ai o clipă să vorbim, frate?
- Cine e? - Firat, din spate.
- N-am avut de ales. - Tare!
Ce față ai făcut! O meritai.
Mi-ai făcut-o, recunosc.
Ce faci? Haide!
- Chiar o să facem yoga, Melda? - Da.
- Trei zile? - Da!
Nu e festival aici? Ne putem uita la ceilalți.
Promite-i că vii la un singur curs. Eu așa am făcut.
- Cine o fi? - Serhat!
- Ce e? - Dacă nu lași telefonul, ți-l sparg!
Bine. Fie! Calmează-te!
Nu uita că am venit să medităm. Respiră!
Am plecat. Nu întârzia!
- Suntem aici să medităm? - Da.
Ce e locul ăsta?
Melda, să discutăm despre bani, ca să plec mâine.
Nu fi ridicol!
Trăiește clipa măcar o dată! Te rog!
Uită de toate și vino cu mine!
În prima seară doar ne distrăm și dansăm.
Cursul e la răsărit.
- La răsărit? - Da.
La ce oră?
După cum știți cei mai mulți, întotdeauna avem țeluri.
Țelul motivează efortul.
Să facem exerciții astăzi
pentru a ne purifica sufletele de timp și viața materială.
Începem cântând o mantra.
Voi explica semnificația
pentru ca noii noștri prieteni să nu fie derutați.
Totul și toți oamenii sunt compuși din pământ și lumină.
Pământ și lumină. Nu vă gândiți la altceva.
Începem cu „Nirvana Shatakam”.
Aplauze pentru prietenii noștri
care ne vor acompania cu muzica lor minunată,
Yusuf, Lydia și corul de kirtan.
Voi traduce versurile.
„Nu sunt mintea.
Nu sunt intelectul. Nu sunt conștiința.
Nu sunt cerul. Nu sunt pământul.
Nu sunt trupul.
Nu sunt respirația.
Nu sunt cele cunoscute sau cele necunoscute.
Nu sunt cele văzute sau nevăzute.”
Deja mă simt mai bine mulțumită locului ăstuia.
- Dar voi? - Păi… „Nu sunt nimic”.
Traducerea e mai greu de înțeles decât originalul.
Cum se numea? „Nirvana Shakitan?” „Shakatan”?
- Chiar n-ai înțeles? - Dar tu?
Sigur că da, Serhat!
Totul e făcut din pământ și lumină. Ce-i așa de greu?
Iar yoghina e faimoasă. Poate vorbi cu morții.
- Cu morții? - Absurd!
Nu trebuie să mă credeți.
„Nu sunt cele cunoscute sau necunoscute.” Ce înseamnă asta?
Firat, tu chiar te-ai prins?
Nu, dar vocea ei era hipnotizantă.
- Poftim? - Măcar ați prins ideea? Nu!
Spune că trebuie să ne detașăm sufletele de lumea materială și…
Vrea să ne eliberăm de lume timp de trei zile.
Ce-i așa de greu? Sigur măcar atât vă duce capul.
Fiți spirituali un pic și gata!
De ce s-a supărat? Stai așa!
Nu-ți face griji, mamă. Sunt fericită.
Îmi iubesc viața. Nu mă întorc.
De ce te porți așa?
Haide, mamă! De ce plângi?
Mamă, de ce te supără lucrurile care pe mine nu mă deranjează?
Nu. Nu, mamă!
Nu vreau să vorbesc cu el.
Nu vreau să vorbesc cu el, mamă!
Fir-ar!
Nu te deranja.
- Îl găsesc eu. - Nu trebuia să-l arunci.
E pe-aici.
Dă-mi numărul tău, să te sun.
Da, imediat. Ar fi grozav, mersi!
Poftim!
- E pe mut? - Nu. O să sune.
Sau o să se aprindă, măcar.
L-am auzit. Acolo!
- Aici. - Da.
Mulțumesc!
- Ești bine? - Da, mai bine.
Bine că nu l-am aruncat în mare!
Te-am auzit cântând melodii relaxante toată seara, dar acum…
Da…
Acolo suntem cine ne dorim, dar aici…
Da.
Eu sunt Firat.
Să-ți dau numele meu.
Poți să-l arunci când ești furioasă.
Eu sunt Lidya.
- Lidya. - Da.
Nu-l arunca în mare.
- Mersi din nou! - Tu…
Cât de avansată ești?
- Întreb de yoga. - Da.
- Sunt muzician. - Am înțeles.
- Uneori cântăm în locuri ca ăsta. - Am înțeles.
Nu câștigi mult, dar e plăcut.
Și tabăra e gratuită.
Știi ce? Eu…
Când eram mic, voiam să învăț să cânt la darbuka.
Percuția nu se inventase la noi în cartier și nu puteam alege ceva mai mișto.
Ce s-a întâmplat mai târziu? Când ai crescut?
Apoi…
Am închis firma acum două zile.
Făceam reclame. Era o agenție publicitară, oarecum.
Deci am ajuns îndatorat.
Am înțeles.
- Da… - Așa…
O să fiu directă. Nu arăți a yoghin.
- Ce cauți aici? - Eu…
Caut liniștea prin yoga.
- Prietena mea m-a obligat. - Cum așa?
E complicat, dar fac yoga ca să fac rost de bani.
Sună foarte complicat.
Da? Hai aici!
Salut!
Eu sunt Yusuf.
- Firat. - Salut!
- Mersi din nou! Mi-a făcut plăcere. - Încântat.
- Ai grijă! - Pa!
- Unde ai fost? - Prin zonă. Ce e?
Mă învârteam pe aici.
Ce ai mai făcut?
- Firat, nu e carne aici. - Ce?
- Nu au carne în meniu. - Și ce dacă?
Nu doar azi. Deloc.
- Deloc? - Da.
- De ce? - Cică îți reduce capacitățile mintale.
- Kebabul? - Da, frate!
- Serhat. - Da?
- Știi de Bitcoin? - Da.
Lumea îmi tot povestește, dar nu înțeleg.
Hai să-ți explic!
Ce sunt banii?
Cu replica asta a început.
Apoi a vorbit toată noaptea. Nici n-am apucat să-l întreb.
Nimic obținut prin prea mult efort nu-ți aduce fericire.
Trebuie doar să fii prezent. Nu trebuie să te dai peste cap.
Nu trebuie să facem sacrificii pentru a atinge un țel.
Țelurile ne înrobesc.
Când atingem un țel,
descoperim că am trăit ca sclavi ai ambiției.
Ca să avem succes, am pierdut cea mai importantă parte, călătoria.
Să ajungem unde vrem cât mai repede.
Doar asta vrem.
Doar când ești capabil să te uiți în oglindă
și să spui că te iubești din toată inima
vei fi pregătit să iubești pe altcineva.
Privește în tine.
Privește mereu în interior.
Nu te mai uita la ceilalți. Privește doar în interiorul tău.
Mi-am privit în suflet și mi-am amintit.
Am de făcut un anunț ciudat.
Nu uitați că istoria nu se repetă.
Este ciclică.
De aceea, cerul ne spune ce se va întâmpla.
În ultima vreme, stelele nu ne-au dat vești bune.
Ne așteaptă vremuri grele, care vor dura mult.
Când se vor termina însă, va veni Apocalipsa iubirii.
Cei care caută adevărul se vor reîntâlni atunci.
Semnele sunt importante, dar trebuie să le poți identifica.
Cei care se lasă purtați de curent
vor ajunge acolo fără efort.
Dar ceilalți se vor împotrivi.
Rămas-bun!
Ne vom vedea în Apocalipsa iubirii.
Ce se va întâmpla, deci?
Nu știu, dar eu simulez, ca să nu se ia de mine.
- Ce… - Fir-ar să fie! Gura, să mă gândesc!
Te gândești?
Există o cale
Dar e plină de capcane
Există altă cale
Dar nu te poți întoarce niciodată
Pe țărmurile mării
Dar departe de lume
Pe țărmurile mării
Dar departe de lume
Să renunțăm
Să nu forțăm lucrurile
Tu, persoana rațională
Și eu, cel obosit de lume
Să ne găsim un loc
Departe de lume
Să ne găsim un loc
Departe de lume
Privim spre stele din nou
Viața merge înainte, pas cu pas
Mi-a ajuns, îmi voi lua rămas-bun
Să ne găsim un loc
Departe de lume
Am ratat atât de multe
Simt nemulțumire și vinovăție
Salvează-mă din orașul ăsta
Să ne găsim un loc
Departe de lume
Trebuie să ne găsim un loc
Departe de lume
Ascultă la mine, frate! Cumpără!
Nu mă suna. Așteaptă!
Carnea e grozavă. Vreți?
- Firat, vrei? Dar tu? - Nu.
Cum vreți voi! Dar e excelentă.
Muream de poftă.
- E colosală. - Exagerezi.
Alo? Ce-ai făcut cu clădirea din Tophane?
Găsește proprietarul? Cum adică nu poți?
Trebuie să închid, mă sună altcineva. Ne mai auzim. Pa!
- Alo? - Salut, Serhat! Sunt Firat.
Tare!
- Cum am mușcat din nou? - Nu închide.
E mai bine să discutăm așa.
Eu… am nevoie de bani.
Mă întrebam dacă mă poți ajuta.
Asta voiam să întreb. Lasă, prefă-te că n-am sunat. Scuze!
Bine. Cât îți trebuie?
Îmi trebuie mulți bani.
Câți îmi poți da?
Cât e datoria?
- Nu ți-a zuis Melda? - Ba da.
- Da. - De ce întrebi, atunci?
- Mă faci s mă simt prost. - Am banii blocați.
Sunt în depozit la termen.
- Îți pot da 10.000. - Treizeci.
- Ce? - Să fie 30.000.
Să plătim personalul. Nu, Firat?
Serhat? O parte se va întoarce la noi.
- Prin salariul meu. - Treizeci?
Nu e cam mult?
Bine! 30.000 să fie! Ți-i virez când ajungem acasă.
Mersi din suflet, frate!
Te sun mai târziu.
- Ce? - Ce miștocar!
Mai face și bancuri!
- Ce mai faci, mamă? - Bine. Și tu, fiule?
Nu mă pot plânge.
Bine. Doar să fii în regulă.
Dă-mi un număr între 1 și 40.
Nu mă pricep la cifre. Întreabă-ți fiul.
- Oricum l-aș fi întrebat. - Bine!
Alo?
O clipă, tată.
- Ce e? - Dă-mi un număr între 1 și 40.
- Întreabă taică-tău? - Evident.
Ești bine?
Pe o scară de la 1 la 40? Zero.
Treci pe la birou mâine.
- Nu mi se potrivește slujba. - Taci, frate!
Treci pe la mine. Te aștept.
Alo? 32, tată.
Treizeci și doi? Super!
Treizeci și doi.
Unu la mână, nu îți permiți să refuzi o slujbă.
Doi la mână, o să-ți confiște tot.
Care „doi”? Sunt același lucru.
- Ce? - Nimic. Continuă!
Nu ești foarte isteț, dar arăți binișor.
Poți să-i farmeci.
Iar medicii vor recomanda medicamentele noastre.
Asta e tot.
Folosește materialele.
Toate instituțiile medicale din țară
ar trebui să aibă calendarul nostru.
Avem și alea pentru telefon.
Suporturile circulare.
Țin telefonul.
Dacă vreun medic nu le vrea, dă-i pixuri.
Du-te altundeva.
Covrig?
- Nu, mersi. - Ia!
- Am luat micul dejun. - Ești sătul?
E o conferință în Marmaris. Fă-ți bagajele!
SĂNĂTATEA ÎNAINTE DE TOATE AJN FARMA
Dragi oaspeți, bun venit la conferință!
În anul acesta, toți agenții noștri, ca să crească brandul…
Fiindcă unii colegi lucrează mai mult ca alții…
…al treilea cel mai bun…
Au făcut tot posibilul.
Îl invit să vorbească pe dl Beșir Fulya.
Vă urez succes!
Ferit? Nu.
Firat!
Da!
- Mă bucur că ți-ai amintit. - Sigur!
- Ce mai faceți? - Bine. Lucrăm.
Cântăm în vestibul azi.
Prima întâlnire nu se pune. E o coincidență.
A doua se pune. E sincronie.
- Cine ți-a spus asta? - Bunica mea.
- E o observație bună. - Nu? Mersi!
- Ce cauți aici? - M-am angajat la o companie farma.
E luna lor de miere, se pare.
Mișto!
Ce vindeți? Ce boli vindecați?
Ulcere, reflux gastric… Avem și calmante.
De toate.
- Nu sună bine, nu? - Păi…
- Îmi dau silința. - Te străduiești?
Exact!
Încă nu înțeleg, apropo.
Cum obții ceva fără să te străduiești?
Ce vrei să obții?
Pâinea.
Cea de toate zilele.
Te pot întreba ceva?
Îți place slujba ta?
Abia am început!
- Ce făceai înainte? - Aveam o agenție.
- Vindeam necrologuri. - Necrologuri?
Cele din ziare. „Pierderea noastră tragică…”
- Și tot așa. - Pe bune?
- Ce simpatic! - Simpatic?
- Scuze, e… - Să fim serioși.
- Ne pare rău. - Da. Nu e amuzant.
Scuze!
Nu-i nimic. Vă scriu necrologurile dacă muriți de râs.
- Sau asta aș fi făcut. - Tocmai!
Nu mai pot.
Trebuie să plecăm. Avem probă de sunet pentru concert.
- Unde? - E o plajă la drumul forestier.
O să fim acolo. Vino dacă ești liber.
Nu pot. E un eveniment mare diseară.
Vin Hadise and Beyazıt Öztürk.
I-auzi! Am înțeles. Noi nu suntem vedete.
- Nu e vorba de asta. E obligatoriu. - Am înțeles.
Mai gândește-te.
- Pa! - Pa!
Cred că nici a doua întâlnire nu e cea fatidică.
Cred că a treia va fi.
Alo?
Dle Firat, mă dor încheieturile de mor.
Ce medicamente să iau?
O despărțire de Serhat.
Ce haios!
- Ce mai învârți? - Mai nimic.
Îți amintești de cântăreața de la yoga?
- Da. - M-am întâlnit cu ea azi.
Zău? Unde?
Au concert aici diseară.
- M-a invitat, dar… - Zău?
- Îmi pierd slujba dacă merg. - Nasol!
O cheamă Lidya.
Lidya?
E greu să nu curtezi o fată pe nume Lidya.
Așa e.
Nu analiza. Fă ce te face fericit.
Am înțeles. Zici să-mi urmez inima?
Întocmai! Sau ia-ți inima cu tine oriunde mergi.
Tot aia.
Pupici, dragule.
- Ține-mă la curent. - Bine.
Mersi!
Împreună acum!
În Istanbul era plin de oameni care mă plăceau.
Tocmai terminasem facultatea. Eram ambițios.
Afacerea mergea șnur.
Și viața de noapte era distractivă.
Apoi… totul s-a terminat brusc.
Am regresat și m-am scufundat.
- Apoi m-am dus la fund. - La fund?
Sunt dator vândut.
Și nu mai am slujbă de când am venit după voi.
Am eșuat. Nu mi-a ieșit.
Care era țelul tău? Să fii bogat?
Nu știu. N-am stat niciodată la cea mai bună masă de la un restaurant.
- Nasol! - Niciodată.
Ăsta era țelul tău? Serios?
Pentru ce trăim?
Sunt bogații.
Vedetele și elitele stau în separeuri și noi…
- Ce e în separeuri? - Șampanie la gheață.
- Și scaune comode. - Toate restaurantele au scaune.
Fără glumă acum, vă amintiți tabăra de yoga?
- Da. - Doamna a zis ceva…
„Doamna”?
- Nu era doamnă? - Ba da.
- Continuă. - Vorbea despre străduință.
M-a pus pe gânduri.
Adică…
Mi-e foame.
Sunt niște sandvișuri faimoase pe aici.
- Vorbesc prea mult? - Nu. Haide!
Jur că nu de asta plecăm. Hai!
- Plecăm? - Da.
Ia asta!
Luați-o înainte!
Mersi!
Hai!
- Ușor! - Mă descurc.
Încetinește!
- Nu vă pot lăsa singuri. - Ai răbdare!
- Haideți! - Așteaptă!
M-ai dezamăgit. Ai lăsat-o să cadă.
- Mergem la Köyceğiz mâine? - Da.
Urmează Fethiye, Göcek, Ortaca.
Dormim aici diseară sau să plecăm?
- Să mergem. E la o oră distanță. - Bine.
Tu ce o să faci?
Nimic. Pentru prima dată în viață, nu am niciun plan.
- Niciun țel. - Excelent! Ești în sfârșit liber.
- Da. O să fiu eliberat și de bunuri. - Cui îi pasă?
Și-așa nu deținem nimic cu adevărat.
Tata zicea:
„Proprietatea nu e ce-ți place, ci ce te face responsabil.”
Când era de treabă.
Vino cu noi, dacă n-ai ce face.
Da!
Hai cu noi. Te poți întoarce de la Dalaman.
Corect. Poate te lăsăm să cânți la darbuka.
- Darbuka? - Da.
Nu știi. Voia să învețe când era mic.
- Serios? - Nu, frate.
- Adică da, dar… - Haide!
Hai!
Yusuf te poate învăța percuție.
Mai vedem.
Unde ești? De ce nu răspunzi?
Scuze, am băut prea mult.
Unde ești?
Nu pot face asta. Slujba asta nu e de mine.
Mulțumesc pentru tot, dar plec.
Bine. Ne vedem la Istanbul.
- Ai bani? - Am cardul de credit muribund.
Îți virez eu.
- Drept compensație. - Mulțumesc mult!
- Mersi! - Ai grijă!
Poșeta mea!
Încerca să cânte.
- Era mișto! - Îmi dădea trandafiri.
- De trei ori! - L-a mușcat.
Ce era să fac?
- Nu mă pricep la tobe. - Știi ce?
I-ai dat bine.
De ce te-ai băgat? Trebuia să-i lași.
Ce m-am distrat!
Am ajuns?
Aici e!
Haideți!
Inocență!
Hai la mine, scumpete!
Haide, puiule!
Haide, bebe! Cine e aici?
Inocență, el e Firat.
- Salut, băiete! - E o ea.
Zău? Salut, fetițo!
Vă pot ajuta?
- Unde e Banu? - Cine?
Banu.
Ați greșit locul. Nu e nicio Banu aici.
Cine ești?
Pot să vă întreb același lucru.
Cine e?
Cum te cheamă?
- Lidya. - Lidya?
Ai ales un nume străin?
Nu e străin.
Ai schimbat numele mamei mele răposate?
N-am schimbat numele nimănui.
Doar pe al meu. Pe ea tot Banu o cheamă.
Trăiești cu bărbații ăștia doi, Banu?
Da. Sunt prietenii mei, tată.
Îți face plăcere să ne torturezi?
Nu-ți pasă de mama ta?
Ne e rușine când ne întreabă rudele de tine.
Mințim lumea.
Ce ți-am făcut?
Te-am bătut? Te-am înjurat sau înfometat?
De ce ne faci asta?
Nu vă fac nimic, tată.
Vreau să trăiesc cum vreau, dar tu refuzi să înțelegi.
Așa e, nu înțeleg.
Nu înțeleg ce face fata mea într-o cocioabă cu doi tipi de pe străzi.
Explică-mi, draga mea, că nu înțeleg.
De ce îmi insulți prietenii acum?
Banu, încerc să-mi păstrez calmul.
- Nu-ți iese. - Nu mă provoca!
Inocență! Haide!
Hai la mine, pui! Să vă fac cunoștință.
Inocență, el e tatăl meu, Behçet.
Nu-i plac câinii. Nu e personal.
- Scumpete! - Banu…
M-ai făcut să vin până aici.
Vreți?
Nu, mersi.
Știi ce? Vreau eu.
Mersi, Yusuf, dragule.
Ești cel mai bun om pe care l-am cunoscut vreodată.
Cafea?
- Cafea turcească? - Iau ceai.
Vă rog.
Ne-ai supărat.
Ne-ai rănit.
Dar poți îndrepta lucrurile.
- Cum? - Termină prostiile cu Lidya.
Îți strângi lucrurile, te urci în mașină și mergem acasă.
Devii arhitectă din nou.
Devii Banu a noastră din nou.
Ca acum câțiva ani.
Te urci în mașină?
Tată, eu…
Nu m-am mai simțit atât de fericită de când am plecat de acasă.
Nu am făcut nimic…
de care să fie dezamăgit vreunul dintre noi.
Poate că într-o zi o veți accepta pe Lidya…
dar eu mi-am luat adio de la Banu.
Ar trebui s-o faci și tu.
Atunci…
să știi…
că nu mai ai familie.
Nu mai ești fiica noastră…
Lidya.
Pleacă fără să strici ceva măcar o dată!
CENTRU DE CERCETARE MARIN
BUN VENIT
O cunosc. E minunată.
- Pe cine? - Pe cpt. June.
Femeia care a descoperit și salvat Caretta caretta.
E dintr-o familie britanică.
Acum 35 de ani, a renunțat la tot și a venit aici singură într-o barcă mică.
- I-auzi! - Înainte de asta,
a locuit pe trei continente.
Acum locuiește aici. E ultima oprire. Călătoria ei continuă de aici.
Nu e uimitor?
Oamenii care nu au curajul ăsta nu pot pretinde că au trăit cu adevărat.
Tatăl ei n-a urmărit-o.
Boule!
Ai noștri ne-ar fi întrebat: „Ce faceți voi cu țestoasele?”
Nu sunt țestoase. Sunt Caretta caretta.
De ce se repetă numele? Le puteau zice „karate”.
- „Karate”? - Caretta.
Caretta caretta.
Cum v-ați cunoscut?
- Elif ne-a făcut cunoștință. - Elif?
- Iubita mea. - Bine.
V-ați despărțit?
Nu.
S-a dus.
Locuiam în Anittepe.
În Ankara.
Am fost împreună șapte ani.
S-a îmbolnăvit brusc. A fost neașteptat.
S-a ofilit rapid.
Și a murit.
Am jelit-o.
Prietenii au vrut să mă consoleze.
Dar o jeleam în continuare, așa că m-au părăsit pe rând.
Mi-a rămas doar Lidya.
Cântăm împreună. N-avem plasă de siguranță.
Ai jelit-o destul?
E cu mine mereu.
Îi dedic toate piesele.
Dacă mă părăsește vreodată…
ca și cum ne-am despărți…
nu o voi mai jeli.
Nu-mi zici să-mi văd de viață?
Da…
Am o abordare diferită.
Trăiesc cu morții.
Ce simți pentru ea?
- Ce? - Ce simți pentru Lidya?
- Cum adică? - Haide, zi-mi!
Întrebarea e ce simte ea.
- S-o întrebăm? - Termină!
- Nu vă e frig? - Ba da. Am înghețat.
Da?
Ce mămoasă e! Uite cum m-a învelit!
- Haide! - Mersi!
- Mulțam! - Așa!
Bun!
Cel mai frumos cântec pentru Elif e „Trăind fără tine”.
Cântă-l!
Inocență, hai aici!
Nu știu cum să te uit
Sau cum s-o iau de la capăt
M-am săturat
Să trăiesc fără tine
Nu știu cum să te uit
Sau s-o iau de la capăt
M-am săturat
Să trăiesc fără tine
Hai să ne distrăm, noi doi…
Ne privesc, nu?
- Din cer? - Da.
Așa cred. Sigur se întreabă: „Aia e viață, acolo?”
Nu prea.
Adică e, dar e dificil aici.
E nasol.
Sper să fie mai liberi.
Ce s-a întâmplat?
După definiția ta, sunt complet liber.
Mi-au confiscat tot ce aveam.
Ești supărat?
Nu știu. Nu simt nimic.
Ești puțin supărat.
Da. A fost greu să amenajez locul.
Tu și străduința ta!
Așa e.
Lidya…
Te-ai îndrăgostit vreodată?
Nu știu.
Cum îți dai seama?
Mă doare stomacul.
E ciudat. Nu doare tare, dar se simte.
Îmi amorțește tot corpul.
Se poate spune deci că dragostea e cel mai periculos drog?
Da, dar sevrajul e partea cea mai nasoală.
Da.
Vorbeam de prea multă străduință.
Iubirea nu merită asta?
E tocmai lucrul pentru care nu trebuie să ne străduim.
Iubirea ar trebui să vină de la sine în cursul lucrurilor.
E iubire când cineva pune presiuni?
Nu e.
- O stea căzătoare! - Da.
Pune-ți o dorință!
Se îndeplinesc vreodată?
Nu știu, nu am ținut șirul.
Dar încearcă.
Gata.
Și eu.
- Oprește, Yusuf! - Ce e?
- Dă înapoi! - De ce?
Întoarce! Am văzut ceva.
- Ce ai văzut? - E…
Întoarce! Chestia de la…
- Nu e semnul yoghinei? - Ba da.
- Nu? - Așa e!
Ce facem?
- Mergem? - Hai!
- Da. - Hai!
Încă unul!
Nu?
- Să ne luăm după el. - Fă la dreapta.
- La dreapta! - Da.
Bună!
E O TABĂRĂ MUTĂ VORBITUL E INTERZIS
PLECAȚI SAU NU MAI VORBIȚI
CÂT ȚINE?
ȘAPTE ZILE
RĂMÂNEM
Bine ați venit! Doar eu pot vorbi. Numai când este necesar, însă.
O să vă explic programul taberei și ce facem.
Ne trezim la ora 04:00.
Luăm micul dejun după meditația de dimineață.
Nu avem activități. Fără yoga sau exerciții.
Fiecare cu sine însuși.
Bucurați-vă de liniște și pace.
Bun venit!
Ora 04:00?
Bine. Putem vorbi acum.
Nu vreți, nu? Așa se întâmplă.
Nu putem tăcea după ce vorbim și nu putem vorbi după ce am tăcut.
Oricum, vom ști adevărul în curând.
Rămas-bun!
Măiculiță!
Deci?
- Ce? - „Deci” ce?
Sunteți un cuplu?
- Ce? - De unde ți-a venit ideea?
V-am văzut sărutându-vă.
Ne-ai văzut?
Evident! M-am prefăcut de minune că nu.
Nu mi-ați răspuns.
Sunteți…
Trebuie să luăm măsuri individuale, ca în cazul altor boli.
Am făcut testare pe scară largă.
Dacă luam mostre de la fiecare caz suspect
și le testam pe fiecare în parte, am fi descoperit fiecare bolnav?
Am fi descoperit 99,9%.
Nu pot zice 100%, fiindcă nimic nu e cert.
Dar am fi reușit.
ACCIDENTUL DIN MUĞLA
ȘTIRI
ACCIDENT ORIBIL YUSUF DAĞLI DECEDAT
Se moare de COVID pe capete, iar el tot vrea să plece.
- Mersi! - Mersi!
Mersi!
Trebuie s-o găsesc.
Firat, s-au întâmplat multe cât ai fost în comă.
Nu ai văzut la TV?
Au murit mii de oameni, Firat. Încă se moare.
Restaurantele sunt închise. Sunt interdicții de circulație.
Cum să-i explic?
Aș vrea să fi dormit și noi, ca tine.
Tatăl ei face construcții în Ankara.
Am adresa.
L-am cunoscut. Îmi trebuie o mașină.
Și niște bani, dar deja vă sunt dator.
Nu fi ridicol! Nu-i nicio problemă.
Nu ne datorezi nimic.
Nu contează, doar să fii sănătos.
Da. Nu e momentul să discutăm despre datorii.
Cheile.
Ai mașina. Nu te întoarce fără ea.
Bine.
Mulțumesc, frate!
- Benzină… - Ne ocupăm noi.
Îți punem bani pe card.
Ce finanțăm aici, mai precis?
Iubirea, dragule.
Ce m-aș face fără voi?
Ar trebui să iei mașina altcuiva.
- Drum bun! - Mulțumesc din suflet!
Vă rog, domnule.
- Îl caut pe dl Behçet. - Aveți programare?
- Nu, dar e foarte important. - Faceți programare.
Sunt șoferul lui. Ce e?
Îl caut pe dl Behçet. E despre Lidya.
Despre fiica lui, Banu.
Am fost în mașină.
Hai cu mine!
Dacă m-ar fi ascultat și s-ar fi suit în mașină,
nu s-ar fi întâmplat așa ceva.
Unde e acum? E bine?
Ce vrei, frate?
- Doar s-o văd. - Am înțeles.
- Cum ziceați că vă cheamă? - Firat.
Dle Firat.
Vreau să ieșiți din biroul meu și să uitați de fiica mea.
E ultima noastră întâlnire.
Dacă vă mai văd vreodată, nu o să fiu atât de îngăduitor.
Nu voi permite să-i amintiți de ceea ce o facem să uite.
Nu vreau să-i fac nimic, doar s-o văd măcar o dată.
O zi bună, domnule!
Cu respect, vă zic doar atât. Dumneata i-ai făcut cel mai mult rău.
- Dă-l afară! - Haide!
- Hai! - Domnule…
O să iau o gură de aer.
- Am fost în comă. De asta n-am venit. - Știu.
Știu.
Am sunat de atâtea ori, încât am enervat-o pe mama ta.
Nu mi-a spus.
M-a învinovățit pentru tot.
Iar tatăl tău…
Cum să zic… Nu a fost tocmai prietenos.
Îmi imaginez.
Mi-au spus că nu voi putea merge,
dar nu mi-a plăcut ideea.
Uite, sunt mult mai bine.
Yusuf…
V-am dat destul timp.
Ați discutat.
Acum e timpul să vă luați adio.
Băiete, abia am început recuperarea.
Ne-am recuperat fiica.
Să nu o dăm peste cap.
- Mamă, când o să mă simt mai bine… - Nu pleci nicăieri.
Nu mai pleci de aici.
- Iar tu? - E-n regulă, Nezir.
Haide!
Bine, mamă.
Pa!
Hai s-o facem!
- Lidya. - Firat.
Ce naiba? Băi!
Stai!
Nezir! Firat!
Hai, repede!
Ești bine?
Da.
Mai bine ca niciodată.
Inocență!
Draga mea!
Scumpo!
- Cât mi-ai lipsit! - Bun venit!
Bună! Mersi!
Salut, scumpete!
Draga mea.
Salut!
Unde suntem?
Suntem în locul potrivit pentru a încheia povestea.
Sigur ați visat un loc în munți.
Yusuf?
Nu ești… mort?
Sunt.
Suntem…
Acum, suntem într-un loc între existență și lumină.
Ciclurile nu au sfârșit.
Există doar începuturi.
Numai începuturi.
Rămas-bun, copii!
Cuvântul „sfârșit” este doar o negație a „început”.
Sfârșiturile ni se par negative fiindcă le credem finale.
Contează doar ce experimentăm, nu ce lăsăm în urmă.
Contează doar ce terminăm, nu ce lăsăm neterminat.
Cele mai oneste lucruri pe care le creăm în viață sunt…
lacrimile.
Fericirea nu e un proces, ci un moment.
Unul pe care-l putem îngheța.
Da, e o melodie foarte tristă.
Dar și îmbucurătoare.
E un marș funebru, dar copiii continuă să râdă.
Nu știu cum să te uit
Sau cum s-o iau de la capăt
M-am săturat
Să trăiesc fără tine
Nu știu cum să te uit
Sau cum s-o iau de la capăt
M-am săturat
Nu știu cum să te uit
Hai să ne distrăm, noi doi
Să-i furăm timpului suferința
Să nu mai așteptăm
Corabia care a părăsit deja acest liman
Hai să ne distrăm, noi doi
Să-i furăm timpului suferința
Să nu mai așteptăm
Corabia care a părăsit deja acest liman
Nu știu cum să adorm Fără să mă gândesc la tine
M-am săturat
De apusuri fără tine
Nu știu cum să adorm Fără să mă gândesc la tine
M-am săturat
De apusuri fără tine
Hai să ne distrăm, noi doi
Să-i furăm timpului suferința
Să nu mai așteptăm
Corabia care a părăsit deja acest liman
Hai să ne distrăm, noi doi
Să-i furăm timpului suferința
Să nu mai așteptăm
Corabia care a părăsit deja acest liman
Subtitrarea: Șerban Dudău