Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jag sov fridfullt mitt i ett evigt mörker.
Sömn är skönt när man inte har några svar. Därför sov jag i flera månader.
Jag drogs mot ett ljus, men livet ville ha mig tillbaka.
Firat?
Min son!
Salih!
-Vad är det? -Han tittade. Han tittade, Salih.
-Han tittade. -Va?
-Min son… -Hallå?
-Säg någonting. -Sonen min.
Säg något, älskling.
Jag älskar dig så mycket.
-Tittar han på mig? -Sonen min.
-Jag tror det. -Han tittar.
Sonen min.
Mamma?
Ja?
Ja, vad är det, älskling?
Vad hände med de andra?
Mamma.
ISTANBUL, ETT ÅR TIDIGARE…
Har inte en enda person dött den senaste veckan?
Ville inte någon uttrycka sin sorg genom oss?
Vet ni hur många som dör varje vecka här?
Va? Ni gör inte det.
Vi tjänar våra pengar på det. Hur kan ni inte veta det?
Jag ska berätta: 210 personer. Och det är bara om dagen.
Melda, gångra 210 med 7 åt mig.
-Genom huvudräkning? -Gör som du vill.
Sju, två, fjorton…
Sju gånger två… Det blir 1470.
Tack. 1470 personer.
Varje vecka dör 1470 människor, och vi får inte göra en enda dödsruna?
Ovanför oss gör Açar reklamtavlor, men vi?
EN TRAGISK BORTGÅNG
Vi blir utarmade.
Det blir tidningarna också.
Tidningarna utarmas, Firat.
Ska vi göra vår egen dödsruna?
Ja.
Då blir det väl så.
Det var det. Vi lägger ned idag.
Vad ska jag göra? Det gick helt enkelt inte.
Jag vet att jag är skyldig er och staten pengar.
Jag löser det så fort som möjligt.
Önska mig lycka till.
-Det gör jag. -Och…
Det är inte ert fel. Det är helt och hållet mitt.
Säg inte så.
FIRATS ANNONSBYRÅ
Jag har pratat med dem.
Ingen pressar dig. Betala när du kan.
Okej?
Just det.
Jag och Serhat tänkte åka på en festival. Du borde följa med.
Som om jag, med så mycket att fira, skulle ha lust med det.
Det är inget firande. Vi ska göra yoga och sånt.
-Du behöver rensa tankarna. -Jag har inga tankar att rensa.
Var inte så hård mot dig själv, okej?
-Du… -Vad?
Kom igen. Var inte så deppig. Res dig.
Det är klart nu. Vi packar resten sen.
Serhat har förresten tjänat en hel del pengar på Bitcoin.
Jaha?
Han kanske kan betala en del av skulden om du frågar snällt.
Jag tänker inte be om pengar.
Okej, Firat. Jag ska inte ta upp det igen.
Jag hoppas att de du är skyldiga pengar är lika snälla som du.
-Förresten… -Vadå?
Hur mycket har han tjänat?
På Bitcoin, alltså.
Jag bjuder på en kaffe. Kom.
Köp bara.
Man tjänar inte pengar utan att ta risker. Vad är det du inte förstår?
Varsågod, vännen.
Man kan inget vinna utan att riskera nåt att förlora.
Ja, okej. Jag vet.
Ät lite.
Köp de mindre valutorna också.
Ripple och så vidare.
Okej.
Om vi gör det…
Jag förstår.
Då gör vi så.
-Pratar han alltid i telefon? -Han har fullt upp idag bara.
-Varför vet jag inte. -Han pratar bara om pengar.
Han har faktiskt ett stort hjärta.
Gör han? Hur mycket kostade det?
Lägg av.
Ripple ska upp i rätten den 9 februari.
Hallå? Det är dålig mottagning.
I slutet av februari, sa ni. Tack ska ni ha.
Vi hörs senare. Hej då.
Hallå?
Har du tid att prata?
-Vem är det? -Firat. Jag är i baksätet.
Jag hade inget val.
Snyggt!
Du skulle se din min. Rätt åt dig.
Där fick du mig. Det ger jag dig.
Hur är läget? Kom nu.
-Ska vi verkligen göra yoga, Melda? -Ja.
-I tre dagar? -Ja!
Var det inte en festival? Vi kan titta på de andra.
Jag lovade att vara med en gång. Det borde du också göra.
Vem är det nu?
Serhat.
-Vad är det? -Lämna mobilen, annars har jag sönder den.
Jaja, som du vill. Ta det lugnt. Vi är här för att meditera.
Lugna ner dig.
Jag går nu. Bli inte sena.
-Är vi här för att meditera? -Ja.
Vad är det här för ställe?
Vi pratar om pengarna snart, så att jag kan åka imorgon.
Var inte så löjlig. Lev i nuet för en gångs skull.
Strunta i allt annat och kom nu. Ikväll ska vi bara ha kul och dansa.
Det blir yoga imorgon bitti.
-Imorgon bitti? -Ja.
Vilken tid?
Som de flesta av er vet, har vi alla våra egna avsikter.
Det är de som driver oss.
I denna övning ska vi tömma våra själar på tid och materialistiska ting.
Vi börjar med mantrat.
Jag ska förklara vad det innebär,
så att våra nya vänner inte blir allt för konfunderade.
Allt och alla här består av jord och ljus.
Inget mer än jord och ljus. Tänk inte på något annat.
Vi börjar med "Nirvana Shatakam".
En applåd för våra vänner som ackompanjerar oss med musik:
Yusuf, Lidya och vår kirtan-kör.
Jag översätter texten.
"Jag är inte sinnet.
Jag är inte intellektet.
Jag är inte samvetet.
Jag är inte himlen.
Jag är inte jorden.
Jag är inte kroppen.
Jag är inte andningen.
Jag är varken känd eller okänd.
Jag är varken synlig eller osynlig."
Jag mår redan bättre av att vara här.
Hur känner ni?
Alltså… "Jag är ingenting."
Översättningen är svårare att förstå än den indiska versionen.
Vad hette den? "Nirvana Shakitan"? "Shakatan"?
-Fattade du verkligen inte? -Gjorde du det?
Ja, självklart. Allt består av jord och ljus.
Vad är så svårt att förstå?
Dessutom är yogin berömd. Hon kan prata med de döda och sånt.
-Med de döda? -Ja.
-Det är absurt. -Du behöver inte tro på det.
"Jag är varken känd eller okänd." Vad ska det betyda?
-Firat, hängde du verkligen med? -Nej, men rösten var förtrollande.
Förstod ni åtminstone vad avsikten var?
Hon menar att vi ska frigöra oss själva från den materialistiska världen och…
Frigöra oss från den i tre dagar. Vad är så svårt att förstå?
Det tror jag nog att ni kan förstå.
Var bara lite spirituella ett tag.
Varför är så hon upprörd?
Hallå, vänta!
Oroa dig inte, mamma. Jag är lycklig.
Jag tänker inte komma tillbaka. Varför håller du på så här?
Men mamma…
Varför gråter du?
Varför blir du så arg av sånt som inte gör mig arg?
Nej.
Nej, mamma. Jag vill inte prata med honom. Nej…
Jag vill inte, mamma. Jag vill inte prata med honom!
-Det behövs inte. Jag hittar den. -Du borde inte ha slängt iväg den.
Den är nog här nånstans.
Vad har du för nummer? Jag kan ringa den.
Ja, just det.
Gärna. Tack.
Så där.
-Är den på ljudlöst? -Nej, den borde ringa.
Skärmen tänds väl åtminstone.
Jag hör den. Där är den.
-Här. -Vad bra.
Tack så mycket.
-Är allt bra? -Det är bättre nu.
Den hamnade åtminstone inte i vattnet.
Sången var så stillsam förut, men nu…
Ja.
Där är man den man själv vill vara, men här…
Ja.
Firat heter jag.
Jag ville säga mitt namn.
Du kan slänga iväg det närhelst du känner dig arg.
Jag heter Lidya.
-Lidya. -Exakt. Släng det inte i vattnet bara.
-Tack än en gång. -Förresten…
Hur avancerad är du?
-Jag syftar på yogan. -Jaha.
-Jag är egentligen musiker. -Okej.
-Ibland spelar vi på såna här ställen. -Jaha, okej.
Det är dåligt betalt men trevligt. Man betalar inte för boendet heller.
Vet du vad?
Jag ville spela darbuka som liten.
Slagverk fanns inte där jag växte upp, så jag hade inget coolare att välja.
Vad hände sen? När du hade växt upp, alltså.
Sen…
-Jag la nyss ner mitt företag. -Okej.
Vi sysslade med annonser. Det var en slags annonsbyrå.
-Så jag halkade in på skulder istället. -Jaha, okej.
Jag ska vara uppriktig. Du ser inte ut som en yogi.
-Vad gör du här? -Jag…
Jag ska hitta mitt inre lugn.
-Mina vänner tvingade hit mig. -Tvingade?
Det är krångligt. Jag gör yoga för att kunna fråga om pengar.
-Det låter krångligt. -Ja.
-Lidya! -Ja? Kom hit.
Hej.
Jag heter Yusuf.
-Firat. -Hej.
Tack än en gång. Det var trevligt att träffas.
-Ha det så bra. -Detsamma.
-Var har du varit? -I krokarna. Jag var här i närheten.
Vad har du gjort?
Firat.
-Det finns inget kött här. -Va?
De serverar inte kött.
-Än sen? -Inte bara idag. De gör aldrig det.
-Aldrig? -Exakt.
-Varför inte? -Det försämrar visst den mentala förmågan.
-Kebab? -Ja, precis.
-Du, Serhat. -Ja?
-Känner du till Bitcoin? -Ja.
Jag förstår fortfarande inte poängen. Hur funkar det?
Jag ska förklara vad det är.
Vad är pengar? Vad är det?
Så började han, sen fortsatte han bara att prata. Jag hann inte ens fråga.
Man blir inte lycklig av att försöka för hårt.
Det räcker med att vara där. Man behöver inte försöka så hårt.
Vi behöver inte göra uppoffringar för att nå ett mål.
Mål förslavar oss.
När vi väl når vårt mål,
inser vi att ambitionen har förtagit oss våra liv.
I våra försök att lyckas, har vi missat det viktigaste:
resan i sig.
Att nå fram så fort som möjligt,
det är allt vi önskar.
När man kan se sig själv i spegeln
och säga "jag älskar dig" av hela sitt hjärta,
är man redo att älska någon annan.
Blicka in i dig själv.
Blicka alltid in i dig själv.
Titta inte på andra. Blicka istället in i dig själv.
Jag gjorde det och kom på att jag hade en stor skuld.
Jag har en annorlunda sak att tillkännage.
Glöm aldrig att historien inte upprepar sig själv.
Det är bara en cykel.
Därför berättar himlen för oss vad som komma skall.
På sistone har stjärnorna inte gett oss goda nyheter.
Vi har en orolig tid framför oss. En tid som kommer att vara länge.
Men när den är över, är kärlekens undergång här.
De som söker sanningen kommer att återförenas den dagen.
Tecken har betydelse.
Det är viktigt att förstå att ett tecken är ett tecken.
De som flyter med strömmen kommer dit utan ansträngning.
Men de andra simmar emot den.
Hej så länge.
Vi ses vid kärlekens undergång.
Vad händer då?
Jag spelar bara med så att hon inte blir arg.
-Vad är…? -Snälla!
Var tysta. Jag tänker.
Gör du?
Här på denna väg
Lurar fällor bakom
Det finns en annan väg
För sent att vända om
I närheten av hav
Men världen långt bortom
I närheten av hav
Med världen långt bortom
Vi har inget val
Vi inte detta kan
Du har inga kval
Men jag är en slagen man
Vi behöver en sal
Med världen långt bortom
Vi behöver en sal
Med världen långt bortom
Det är mot stjärnorna vi blickar
Och tiden bara tickar, tickar
Jag tar mitt pick och pack och sticker
Vi behöver en sal
Med världen långt bortom
Så mycket som jag nonchalerat
Så missnöjd med att jag har felat
Att resa bort jag alltid velat
Vi behöver en sal
Med världen långt bortom
Vi behöver en sal
Med världen långt bortom
Hallå, lyssna på mig. Lägg in en säljorder.
Ring mig inte. Vänta bara.
Vänta, säger jag.
Köttet är så gott. Vill ni ha?
Firat, vill du ha?
-Du? -Nej.
Som ni vill.
Det är jättegott. Det var så länge sen att jag skakar.
-Det är otroligt. -Du överdriver.
Hallå? Hur blev det med huset i Tophane?
Hitta ägaren! Vadå "går inte"? Gör det bara!
Jag ringer upp. Jag måste lägga på.
Det är nån som ringer. Vi hörs.
Hallå?
Hej, Serhat. Det är Firat.
Snyggt!
-Att jag gick på det igen! -Lägg inte på.
Det blir bäst så här. Jag har en sak att säga.
Jag…
…behöver pengar och undrar om du kan hjälpa mig.
Det var det jag ville fråga. Strunt samma. Vi låtsas som ingenting. Ursäkta.
Hur mycket behöver du?
Mycket.
Mycket, men…
Hur mycket kan du låna ut?
Hur stor är skulden?
-Har inte Melda berättat? -Jo.
-Så varför frågar du?
-Du gör mig illa till mods. -Mina pengar är bundna.
De är bundna en viss tid, så därför…
-Tiotusen går bra. -Trettio.
-Va? -Vi säger 30 000.
Så att vi kan betala personalen. Eller hur?
Kom igen, Serhat.
En del av det får vi tillbaka direkt.
-Jag syftar på min lön. -Trettio?
Är inte det lite väl?
Okej, vi säger 30 000. Jag för över dem när vi är hemma.
Tack så jättemycket.
Jag ringer dig sen.
-Gör du? -Han är en skämtare också.
-Hur mår du, mamma? -Bra. Hur mår du själv?
Bra. Jag har inget att klaga på.
Bra. Det viktigaste är att du mår bra.
Säg en siffra mellan 1 och 40.
Jag är inte bra på siffror. Fråga din son.
Det skulle jag ändå göra.
Hallå?
Vänta lite, pappa.
Läget?
Säg en siffra mellan 1 och 40.
-Är det din pappa som frågar? -Självklart.
Hur mår du?
På en skala från 1 till 40?
Noll.
Bra. Kom förbi jobbet imorgon bitti.
-Jobbet passar mig inte, Irfan. -Lägg av, för fan.
Kom förbi bara. Vi väntar på dig.
Hallå? Jag säger 32.
Trettiotvå? Jättebra.
Trettiotvå. Så där.
För det första har du inte råd att tacka nej.
-För det andra tar de dina grejer. -Det är exakt samma sak.
Va?
Det var inget. Fortsätt.
Du är inte särskilt vass, men du är presentabel.
Du kan övertala dem.
Läkarna ska skriva ut vår medicin istället för konkurrenternas.
Det är allt du ska göra.
Ta hjälp av marknadsföringsmaterialet.
Alla vårdinrättningar i landet ska ha vår kalender på skrivbordet.
Vi har mobilaccessoarer också. De där stöden. De runda.
De håller upp mobilen.
Om läkarna inte vill ha dem, ger du dem några pennor.
Sen går du vidare.
Lite bröd?
-Nej tack. -Ta lite.
-Jag har ätit frukost. -Är du mätt?
Först är det en konferens i Marmaris. Packa väskorna.
HÄLSAN FÖRST
Välkomna ska ni vara allihop.
I år ska våra representanter, för att vi ska bli de främsta…
Eftersom vissa kollegor arbetar hårdare än andra…
…bästa försäljningssiffrorna…
De gjorde allt de kunde.
Beşir Fulya, välkommen upp på scenen.
Jag önskar er all framgång.
Ferit? Nej, inte Ferit.
Firat.
-Ja! -Vad roligt att du inte slängde mitt namn.
-Nej. Hur mår du? -Bra. Och ni?
Bara bra. Vi jobbar. Vi spelar i foajén idag.
Första gången två människor möts sker det bara av en slump.
Andra gången sker det av synkronicitet.
-Var har du hört det? -Av farmor.
-Vilken bra iakttagelse. -Eller hur? Tack.
-Så vad gör du här? -Jag jobbar för ett läkemedelsföretag nu.
Det visade sig vara deras smekmånad.
Bra sagt.
Vad säljer ni? Vad botar ni för sjukdomar?
Sår, halsbränna… Vi har smärtstillande också.
Vi har allt.
Det låter inte så bra, va?
-Jag försöker i alla fall. -Försöker?
Försöker, ja.
Jag förstår fortfarande inte det där. Hur uppnår man nåt utan att försöka?
Vad vill du uppnå?
Levebröd.
Mitt uppehälle, alltså.
Får jag fråga en sak?
-Gillar du ditt jobb? -Vi träffades precis, så…
-Vad gjorde du förut? -Jag ägde en byrå.
-Vi sålde dödsrunor. -Dödsrunor?
De som finns i tidningar.
"Har tragiskt gått bort…"
-Och så vidare. -Menar du det?
-Vad gulligt. -Gulligt?
-Förlåt, men… -Seriöst…
-Förlåt oss. -Ja, det är inte roligt.
Ursäkta skrattet.
Jag gör era dödsrunor om ni skrattar ihjäl.
-Förut i alla fall. -Precis.
Inte längre.
Vi borde nog gå. Vi ska göra en soundcheck inför ikväll.
-Var spelar ni? -På stranden. Kom förbi om du har tid.
Tyvärr. Det är ett event ikväll.
-Hadise och Beyazit Öztürk kommer. -Oj!
Jag förstår. Vi är inga stjärnor.
-Det är obligatoriskt. -Jag förstår precis.
Ha det i åtanke.
-Lycka till. -Hej då.
Det andra mötet var nog inte det som räknades.
Men det tredje lär göra det.
Hallå?
Ja, hallå. Jag har så ont i lederna. Vad rekommenderar ni för medicin?
Att göra slut med Serhat.
Du är rolig, du.
-Vad gör du? -Inte mycket.
Minns du hon tjejen från yogan-retreaten? Hon som sjöng.
Ja?
Jag sprang på henne idag.
-Jaså? Och? -De spelar här i närheten ikväll.
Hon bjöd in mig, men företaget har ett event.
-Jag får sparken om jag missar det. -Vad tråkigt.
-Hon heter Lidya. -Lidya?
Det måste vara svårt att hålla sig borta från en Lidya.
Ja.
Tänk inte efter. Gör det som gör dig lycklig.
Menar du att jag ska följa mitt hjärta?
Precis.
Eller så bär du med hjärtat.
Det är samma sak.
Vi hörs, vännen.
-Hör av dig, okej? -Okej.
Tack.
Allihopa.
Förut vimlade Istanbul av människor som jag.
Jag hade gått ut skolan och var ambitiös och målmedveten.
Företaget gick bra. Allt gick som på räls.
Nattlivet var roligt också.
Men sen upphörde allt det där.
Livet började backa.
Och när jag hade nått botten, så sjönk jag ännu djupare.
Ännu djupare?
Jag har stora skulder.
Och eftersom jag är här, är jag arbetslös också.
Jag kan inte hjälpa det. Jag misslyckades.
Vad hade du för mål? Att bli rik?
Ni vet det där bästa bordet på en restaurang?
Jag har aldrig suttit där.
-Vilken osis! -Aldrig.
Var det verkligen ditt mål?
Vad lever man för egentligen?
Det finns de rika, de berömda och eliten.
De sitter vid det bordet, men vi…
-Vad finns det där? -Flaskor på is.
-Sköna stolar. -Det har alla restauranger.
-Skämt åsido… Ni minns yoga-retreaten? -Ja.
-Damen sa nåt i stil med… -Damen?
-Var hon inte det? -Jo.
-Fortsätt. -Hon pratade om att "försöka".
Det fick mig att börja tänka.
Alltså…
Jag är hungrig.
Vi kan köpa smörgåsar. Det finns ett bra ställe här.
-Pratar jag för mycket? -Nejdå. Kom.
Det är inte därför. Kom nu.
-Ska vi gå? -Ja.
Ta den här.
Gå i förväg, ni.
Tack, antar jag.
Kom.
Vänta.
-Det går bra. -Sakta ner.
Jag kan inte lämna er i fred. Kom igen nu.
Varför höll du inte i henne?
Jag som litade på dig.
-Vi är i Köyceğiz imorgon, va? -Ja.
Sen Fethiye, Göcek och Ortaca.
Ska vi stanna över natten eller åka direkt?
-Vi åker. Det är bara en timme dit. -Okej.
Vad ska du göra?
Ingenting.
Jag har för en gångs skull varken en plan eller ett syfte.
Vad skönt. Du är äntligen fri.
Precis.
-Snart fri från mina tillhörigheter också. -Än sen?
Man äger inte nånting egentligen ändå.
Min pappa brukade säga
att tillhörigheter är vad man ansvarar för och inte vad man njuter av.
Förut, när han var snäll.
Följ med oss om du inte har nåt att göra.
Ja!
Haka på och åk hem till ditt lyckliga liv från Dalaman sen.
Ja, precis. Du kanske får spela darbuka också.
-Darbuka? -Precis.
Han ville spela det när han var liten.
-Ville du det? -Nejdå.
-Eller alltså… -Kom igen nu.
Kom igen nu.
Yusuf kan visa dig hur man spelar slagverk.
Vi får väl se.
Var är du? Varför svarar du inte?
Ursäkta. Jag drack för mycket.
Var är du?
Det här jobbet är ingenting för mig.
Men tack ska du ha. Jag slutar.
Det får väl gå. Vi ses i Istanbul.
-Har du pengar? -Jag har ett värdelöst kreditkort.
Okej. Jag för över lite.
Som kompensation.
Tack ska du ha.
-Tack. -Ha det så bra.
Min handväska!
Hon försökte bara sjunga.
-Så kul! -Han sträckte fram rosor.
-Typ tre gånger. -Han bet honom.
Vad skulle jag göra?
-Jag är nybörjare på trummor. -Han fick vad han förtjänade.
Du borde ha låtit dem bråka.
Det var så kul!
-Är vi framme snart? -Ja, nu.
Kom nu.
Masum!
Min älskling. Kom hit.
Hej, älsklingen.
Ser du vem som är här? Det här är Firat. Hälsa ni.
-Tjena, killen. -Det är en tjej.
-Är det? -Ja.
Tjena, tjejen.
Ja, vad är det?
-Var är Banu? -Vem då?
Banu.
Det finns ingen Banu här.
Vem är du?
Jag undrar samma sak tillbaka.
Vem är det?
Vad heter du?
-Lidya. -Lidya?
Valde du ett utländskt namn?
Det är inte utländskt.
Så du har bytt ut min döda mors namn?
Jag har inte bytt ut någons namn. Bara mitt eget. Hon heter Banu ännu.
Bor du tillsammans med de där två killarna, Banu?
Ja. De är mina vänner, pappa.
Gillar du att plåga oss?
Bryr du dig inte om mamma?
Vi skäms när släkten frågar om dig, så vi ljuger för dem.
Vad har vi gjort dig? Slagit dig? Svurit åt dig? Låtit dig svälta?
Varför gör du så här?
Jag gör ingenting.
Jag vill bara göra på mitt sätt, men ni förstår inte det.
Nej, det gör jag inte.
Jag förstår inte vad min dotter gör i en stuga med två skumma killar.
Berätta det för mig, för jag förstår inte.
Varför förolämpar du mina vänner?
Banu, jag försöker behålla lugnet.
-Det går inget vidare. -Provocera mig inte.
Masum.
Kom.
Kom, älsklingen.
Jag ska presentera er.
Detta är min pappa Behçet. Och detta är Masum.
Han gillar inte hundar. Ta det inte personligt.
Min älskling.
Jo, Banu…
Du fick mig att komma ända hit.
Vill ni ha?
Nej tack.
Vet du vad? Jag tar gärna lite.
Tack så mycket, Yusuf.
Du är den bästa personen som jag nånsin har träffat.
Kaffe?
-Turkiskt, eller…? -Jag tar te.
Varsågod.
Du sårade oss.
Du gjorde oss illa.
Men du kan lösa situationen om du vill.
-Hur då? -Om du slutar kalla dig för Lidya.
Packa dina saker och sätt dig i bilen, så åker vi hem tillsammans.
Du kan jobba som arkitekt igen och bli vår alldeles egen Banu.
Precis som för några år sen.
Sätter du dig i bilen?
Pappa, jag…
Nu känner jag mig lycklig för första gången sen jag flyttade ut.
Jag har inte gjort nåt
som nån av oss borde vara besviken över.
En vacker dag kanske ni accepterar Lidya, men jag…
Jag har tagit farväl av Banu.
Det borde ni också göra.
I så fall…
…ska du veta att…
…du inte har en familj längre.
Du är inte längre vår dotter…
…Lidya.
Att du alltid måste ha sönder nåt.
CENTRET FÖR HAVSSKÖLDPADDOR
VÄLKOMMEN
Hon är helt fantastisk.
-Vem då? -Kapten June.
Hon upptäckte och räddade caretta carettorna.
Hon kommer från en brittisk familj.
För 35 år sen lämnade hon allt och seglade hit ensam i en liten båt.
-Oj! -Då hade hon bott på tre kontinenter.
Men nu bor hon här – den sista anhalten. Här fortsätter resan.
Är det inte otroligt?
Människor utan samma mod har inte rätt att påstå sig ha levt livet.
-Tur att hennes pappa lät henne vara. -Din idiot.
Mina föräldrar skulle fråga: "Vad ska du göra med alla sköldpaddor?"
Caretta carettor, inte sköldpaddor.
Varför två gånger? Räcker inte "karate"?
"Karate"?
-Caretta, menar jag. -Caretta caretta.
Hur träffades ni?
-Elif presenterade oss. -Elif?
Min flickvän.
Har ni gjort slut?
Nej.
Hon är borta.
Vi bodde i Anittepe då.
I Ankara.
Vi var ihop i sju år.
Plötsligt blev hon sjuk. Vi anade ingenting.
Hon tynade bort så fort.
Sen var hon borta.
Jag sörjde.
Mina vänner försökte trösta mig.
Men i min sorg, så lämnade de mig en efter en.
Jag hade bara Lidya kvar.
Vi uppträdde tillsammans. Det fanns ingen försäkring.
Har du sörjt klart nu?
Hon finns alltid hos mig.
Jag tillägnar varje låt till henne.
Om hon skulle lämna mig…
Om vi skulle göra slut…
Då slutar jag sörja.
Ska du inte be mig släppa taget?
Ja, du…
Jag tänker annorlunda. Jag lever tillsammans med de döda.
Hur känner du för henne?
-Va? -Hur känner du för Lidya?
-Vad menar du? -Kom igen. Berätta bara.
Frågan är vad hon känner för mig.
-Ska vi fråga henne? -Lägg av.
-Fryser ni inte? -Jo. Det är iskallt.
Jaså?
Hon slänger på den som en mamma.
-Jaja, jag hjälper dig. -Tack.
-Varsågod.
Så ja.
Den bästa låten han tillägnade till Elif är "Livet utan dig".
Spela den.
Masum! Kom.
Jag har inte glömt dig än
Börjat om på nytt igen
Jag vill inte leva så
Utan att ha dig som vän
Jag har inte glömt dig än
Börjat om på nytt igen
Jag vill inte leva så
Utan att ha dig som vän
Ska vi roa oss ikväll, du och jag?
De tittar tillbaka på oss, va?
-Från himlen? -Ja.
Det tror jag.
De undrar säkert: "Finns det liv där?"
Det gör det inte.
Jo, det gör det, men det är så krångligt här.
Det är som en soptipp.
Hoppas att ni är friare.
Vad är det?
Enligt din definition är jag fri nu.
De har tagit allt jag ägde.
Är du ledsen?
Vet inte. Jag känner ingenting.
Du är visst lite ledsen.
Ja, lite. Jag försökte tänka på inredningen.
Du och ditt försökande.
Ja, just det.
Du, Lidya.
Har du nånsin varit kär?
Jag vet inte.
-Hur vet man om man är kär? -Jag får ont i magen.
Det är underligt. Inte jätteont, men det känns.
Hela kroppen domnar av.
Är vi då överens om att kärleken är den farligaste drogen?
Ja, men det värsta är när den går ur kroppen.
Jo.
Apropå att försöka för hårt.
Borde vi inte göra det för kärlekens skull?
Det är det enda man inte borde behöva försöka så hårt för.
Kärleken ska komma av sig själv. Den ska ske naturligt.
Anser du att det är kärlek om man pressar varandra?
Nej.
-Ett stjärnfall! -Just det.
Du måste önska dig nåt.
-Brukar det gå i uppfyllelse? -Vet inte. Jag håller inte koll.
Önska dig nåt ändå.
Jag är klar.
Jag med.
-Yusuf, stanna här. -Vad är det?
-Vänd om. -Varför då?
Vänd om. Jag såg en sak.
-Vadå? -En…
Åk tillbaka. Det var den där…
-Är inte det skylten som yogin visade oss? -Som…? Jo!
-Eller hur? -Det har du rätt i.
Vad gör vi nu?
-Ska vi åka dit? -Ja, kör.
-Ja. -Kör.
Visst.
Titta. Där är en till.
Eller hur?
-Vi åker ditåt. -Sväng höger.
-Ja.
Ja, sväng.
Hejsan.
DETTA ÄR EN TYST RETREAT HÄR PRATAR VI INTE
GÅ HÄRIFRÅN ELLER VAR TYSTA
HUR LÅNG TID HANDLAR DET OM?
SJU DAGAR
VI STANNAR
Välkomna. Bara jag får prata här, när så behövs, det vill säga.
Jag ska gå igenom schemat och hur det fungerar här.
Vi går upp kl. 04.00 varje dag.
Frukosten serveras efter meditationen på morgonen.
Det finns inga aktiviteter. Varken yoga eller andra övningar.
Ni har bara er själva.
Njut av lugnet och fridfullheten.
Varmt välkomna.
Fyra på morgonen?
Okej. Nu får vi prata.
Men ni vill inte det, eller hur? Det är alltid likadant.
Man brukar vilja prata jämt, men inte när man har varit tyst.
Snart känner vi alla till sanningen ändå.
Hej så länge.
Oj!
Nå?
-Vad är det? -Nå, vadå?
Är ni ett par nu?
-Va? -Var har du fått det ifrån?
Jag såg er kyssas på verandan.
-Gjorde du? -Ja, men jag låtsades inte om det.
Ni svarade inte på frågan.
Är ni…?
Vi måste själva vidta åtgärder. Så är fallet vid alla sjukdomar.
Vi har gjort ett stort antal tester.
Om vi hade tagit prover vid varje misstänkt fall
och analyserat de proverna, skulle vi då ha upptäckt vartenda ett?
Vi skulle ha upptäckt 99,9 procent av fallen.
Jag säger inte 100 procent eftersom man aldrig kan veta säkert,
men vi skulle ha gjort det.
MUĞLA TRAFIKOLYCKA
SENASTE NYTT
YUSUF DAĞLI OMKOMMER I SVÅR OLYCKA I MUĞLA
Människor dör till höger och vänster av coronaviruset, men han vill ändå åka.
-Tack. -Tack.
Tack.
Jag måste hitta henne.
Firat, det hände konstiga saker medan du låg i koma.
Har du inte sett det på tv?
Tusentals människor har dött, och fler kommer att dö.
Restaurangerna är stängda. Hela samhällen har stängt ned.
Hur ska jag förklara?
Jag önskar att vi sov igenom det, som du.
Hennes pappa hade ett byggföretag i Ankara. Jag vet adressen.
Jag har träffat honom. Men jag behöver en bil.
Och pengar, även om jag redan står i skuld till dig.
Larva dig inte. Ta inte upp det.
Du är inte skyldig oss nåt.
Det viktigaste är att du mår bra.
Visst. Det är inte läge att diskutera skulder.
Nycklarna.
Nu har du en bil. Det är bäst att du hittar henne.
Okej.
Tack ska du ha.
-Bensin… -Vi ordnar med det.
Vi sätter in pengar på kortet.
Vad bidrar vi till egentligen?
Kärleken, älskling.
-Vad skulle jag göra utan er? -Då hade du fått ta nån annans bil.
-Trevlig resa. -Tack så mycket.
Varsågod.
-Jag ska träffa Behçet. -Har ni bokat tid?
-Nej, men det är viktigt. -Då måste ni boka en tid.
-Jag är hans chaufför. Vad gäller det? -Det gäller Lidya…
Banu, hans dotter.
Jag satt också i bilen.
Följ med mig.
Om hon hade gjort som jag sa och satt sig i bilen,
skulle det inte ha hänt.
Var är hon? Mår hon bra?
Vad är det du vill?
Jag vill träffa henne.
Vad var namnet?
-Firat. -Hör här.
Lämna mitt kontor och glöm min dotter.
Vi ska aldrig ses igen.
Om vi skulle ses igen, är jag inte lika snäll.
Hon ska inte påminnas om det som vi har försökt få henne att glömma.
Jag menar inget illa. Jag vill bara träffa henne.
Ha en bra dag.
Jag menar inget illa, men jag ska säga en sak:
Hon blir som mest sårad av er.
Släng ut honom.
Nu går vi.
-Släpp mig. -Herrn…
Släpp mig!
Jag tar lite luft.
Jag har legat i koma, så jag kunde inte komma.
Jag vet.
Jag vet det.
Jag ringde så många gånger att din mamma blev arg.
Det har hon inte sagt.
Hon skyllde allt på mig.
Och din pappa…
Hur ska jag säga? Han var vänligheten själv.
Det kan jag tänka mig.
De sa att jag aldrig skulle gå igen, men jag gillade inte den tanken.
Se. Jag mår bättre nu.
Yusuf…
Ni har fått er tid.
Ni har fått chans att prata nu. Nu är det dags att ta farväl.
Vi har precis börjat återhämta oss. Äntligen har vi fått vår dotter tillbaka.
Krångla inte till det nu.
-Så fort jag mår bättre… -Du ska ingenstans.
Du ska ingenstans.
-Du igen? -Ingen fara, Nezir.
Kom nu.
Okej, mamma.
Hej då.
Vi gör det.
-Lidya. -Firat.
Vad i helvete? Hallå!
Hallå!
Nezir! Firat!
Kom igen! Fort!
Mår du bra?
Jadå.
Jag har aldrig mått bättre.
Masum!
Älskling!
Min älskling! Som jag har saknat dig.
-Välkomna. -Tack.
Hej, sötnos.
Min älskling.
Hej på dig.
Var är vi?
Vi är här för att få ett avslut på historien.
Ni lär ha drömt om en plats uppe bland bergen.
Yusuf?
Är inte du död?
Jo.
Är vi…?
Just nu befinner vi oss mellan att existera och att bli till ljus.
I cykler finns inga avslut. Det finns bara begynnelser.
Bara begynnelser.
Farväl, mina barn.
Ordet "avslut" är egentligen ett negativt ord för "begynnelse".
För oss är avslut slutgiltiga och därmed negativa.
Det viktiga är vad vi upplever, inte vad vi lämnar kvar.
Vad vi slutför, inte vad vi lämnar ofullständigt.
Det mest oskyldiga och uppriktiga som vi skapar i våra liv…
…är tårar.
Lyckan är inte ett förlopp utan ett ögonblick.
Ett ögonblick som inte kan sparas.
Jag vet att detta är en sorglig sång, men den är också optimistisk.
Det må vara en sorgmarsch, men barnen fnissar åt den.
Jag har inte glömt dig än
Börjat om på nytt igen
Jag vill inte leva så
Utan att ha dig som vän
Jag har inte glömt dig än
Börjat om på nytt igen
Jag vill inte leva så
Utan att ha dig som vän
Ska vi roa oss ikväll, du och jag?
Ska vi strunta i sorgen ett tag?
Vad sägs om att vi slutar vänta?
Skeppet har seglat idag
Ska vi roa oss ikväll, du och jag?
Ska vi strunta i sorgen ett tag?
Vad sägs om att vi slutar vänta?
Skeppet har seglat idag
Jag kan inte somna än Utan att tänka på dig igen
Jag vill inte leva så
Utan skymningar med min vän
Jag kan inte somna än Utan att tänka på dig igen
Jag vill inte leva så
Utan skymningar med min vän
Ska vi roa oss ikväll, du och jag?
Ska vi strunta i sorgen ett tag?
Vad sägs om att vi slutar vänta?
Skeppet har seglat idag
Ska vi roa oss ikväll, du och jag?
Ska vi strunta i sorgen ett tag?
Vad sägs om att vi slutar vänta?
Skeppet har seglat idag
Undertexter: Viktor Hessel