Downloaded from YTS.MX
Když přicházím s nápady,
většinou začínám od absolutních prvotin jako
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Prostě chci vidět tuhle roztomilou věc na plátně,"
a pak najdu význam a metaforu a náměty
pro zdůvodnění, proč by to tak mělo být.
Opravdu to ale vzešlo z pocitu "Jsou tak roztomilé,"
a "Nebylo by úžasné, kdyby byly gigantické?"
Jsem nadšená.
- Jak se ta panda jmenuje? - Tenzin.
A ta samička byla ta starší, že?
Neuvědomila jsem si, že jsou tak malé.
Skutečné červené pandy jsou roztomilé.
Dome Shi REŽISÉR
A myslím, že to je to hlavní, co mě přitahovalo k vytvoření příběhu o nich.
Občas má trošku bříško.
Mají velmi podlouhlý tvar a mají hodně dlouhé, nadýchané ocasy...
Rona Liu FILMOVÝ ARCHITEKT
...špičatější čenichy.
Ocas měří asi 45 cm.
Jsou trochu jako kočka, jako mýval a trochu jako medvěd.
Danielle Feinbergová VEDOUCÍ VIZUÁLNÍ EFEKTY
Možná malý kousek opice nebo tak něco.
Podívej se na to.
Jsou naprosto samotářští.
Příliš nekomunikují mezi sebou.
Jsou trochu jako teenageři.
- Líbí se mi dlouhá... - Tahle je asi ta stará.
Našla jsem mnoho paralel
mezi červenými pandami a Mei a jejím příběhem.
Třeba červené pandy jsou velmi vázané k matce.
Spí celý den.
Jedí bambus, i když by neměly jíst bambus,
bambus jim neposkytuje dostatek živin.
Tak si je představuju jako líné teenagery,
kteří jedí chipsy a spí celý den.
Přirozeně se vyskytují v Číně.
A pak, jsou červené a bílé.
To je jako čínské, ale také jsou to barvy kanadské vlajky.
Takže to bylo dokonalé zvíře
pro vyprávění tohoto příběhu o čínsko-kanadské dospívající dívce.
Jsem Meilin Lee.
A od té doby, co mi bylo 13, dělám si věci po svém.
Dělám svá vlastní rozhodnutí, celý den, celý rok.
Proměna je o Mei,
čínsko-kanadské dívce žijící v Torontu v roce 2002.
Je to velmi specifické.
Je to příběh matky a dcery.
Na své nejzákladnější úrovni, je film o dospívání
a uvědomění, kdo jsi a přijetí toho.
- Mei- - Mei...
Už jdu!
Všechno se pro Mei změní, když se jednoho rána probudí
a zjistí, že je obří, 2,5 m vysoká, chlupatá červená panda,
a uvědomí si "Dokážu ovládat tuto transformaci.
"Když zůstanu úplně v klidu a vyrovnaná po zbytek mého života
"zůstanu člověkem, a to bude v pořádku."
Ano.
Ale takhle život nefunguje.
Ou, sakra.
Mami!
PŘIJMI PANDU
Takže červená panda je v podstatě metafora v podobě magické puberty.
Jen vidět, jak je ta dívka,
která si myslela, že má vše pod kontrolou,
najednou velká a chlupatá a smradlavá,
emocionální troska.
4*TOWN navždy?
Tahle panda je neuvěřitelně roztomilá.
Také to odpovídá tomu období v životě dívky.
V některých ohledech je to nejhorší období.
Nejste dítě a nejste dospělák.
Tahle ubohá holka se dívá do zrcadla
a vidí, že má všude chlupy a smrdí,
a je velká a ani se nevejde do dveří.
Panda Mei má kontrolu jen z poloviny.
Skvěle se baví, ale pak je jako "Auughhh."
A jako, já nevím,
je to velmi podobné tomu, jaké byly moje puberťácké roky.
Ach Ooga!
Je to tělesné, emocionální.
Je to o tom, "Můžu to přijmout? Můžu do toho vyrůst?
"Mohu stále milovat to, kdo jsem
"s vědomím, že jsem se stala někým, na koho nejsem zvyklá?"
- Všechno jde podle plánu. - Tak to je správně.
UMĚLECKÁ MÍSTNOST
Je to poprvé v mé kariéře,
kdy všechny klíčové postavy na place jsou ženy,
a cítím, že to nastavuje velmi odlišnou atmosféru.
Je to naprosto úžasné,
mít tento kompletně ženský tým vedoucích.
Strávila jsem celou svou kariéru na schůzkách,
kde jsem byla jednou z mála žen.
Teď tam sedíme a plánujeme a jsou to všechno ženy,
byla to opravdu šílená věc a pro mě hodně jiná.
Na tomhle filmu je všechno jiné.
Nevím, jak odpovědět na tuto otázku, aniž bych začala s Domee.
Je to hodná holka. Přesně jako jsem byl já.
Poprvé jsem se o Domee dozvěděla
díky shlédnutí jednoho z jejích desetisekundových animačních videí.
Byl jsem na vysoké a bylo to něco, co zveřejnila na svém blogu.
Byl to tančící, twerkující křeček na písničku K-popu.
"Kdo je ta holka?
"Pravděpodobně bude jednoho dne opravdu vtipná režisérka."
Když jsem poprvé začala s tímto filmem,
byla jsem opravdu odhodlaná vytvořit něco jiného.
Strávíme touto tvorbou čtyři nebo pět let našeho života,
musíme myslet ve velkém.
Jsem Domee Shi, režisérka Proměny,
a od začátku natáčení tohohle filmu,
jsme měnili stereotypy a rozesmívali lidi 24/7, 365.
Podle zákona je to 9-17, 261.
♪1 PRODUCENT
Proměna
Na tohle místě nosíme, co chceme,
říkáme, co chceme,
a neváháme dělat hvězdy,
pokud se na ně cítíme.
Domee je síla přírody.
Je poprvé celovečerní režisérkou.
Už je to nějaký čas, co jsem pracovala s debutantkou,
a miluju to.
Na závěr, vítejte v Proměně!
PROMĚNA
Světla? Intenzita.
Opravdu to něco změnilo? Ano, změnilo.
- Takže, vítejte všichni. - Tu kameru prostě ignorujte.
- Není tam. - Nedívej se sem.
Natáčení filmu, bylo to jako dlouhý maraton.
Ale v prvních pár letech jsem to byla hlavně já,
a Julia, naše scénáristka...
Julia Cho SCÉNÁRISTKA
vedoucí příběhu, Rosie Sullivanová...
Rosana Sullivanová PŘÍBĚH
...tým příběhu, a pak Nick, náš editor.
A my jsme právě pracovali na rolích.
Jo, je to jako být součástí pirátské lodi.
Protože všichni prostě pracujete a potíte se pro tyto kresby,
a všichni se snažíte přimět režiséra reagovat nebo odpovědět.
Začala jsem s ní pracovat, a docela rychle,
jsem cítila, že ta žena je opravdu působivá.
Také neuvěřitelně jasná ve své vizi.
A pak ta-da, a
představte si, že to vypadá jako v pozadí komiksu.
Děkuji, Margaret. Skvělá práce.
Je tak jedinečná v tom, jak přemýšlí o filmech,
jak komunikuje svou vizi,
její humor, její tón.
Chtěl jsem to dostat před tebe, abychom zjistili, jestli to funguje v našem světě.
- Je to to, co hledáme? - Ano. Ano. Promiň.
Mám pocit, že musím být víc jako režisér pro kameru.
Štáb se pomalu zvětšoval a zvětšoval.
Dát vám obecný pojem o budovách BG.
Tohle mi hodně připomíná Toronto, spousta těchto starých budov.
A loni to prostě vybouchlo.
A to bylo během pandemie.
Prostě to tak vyšlo, že
nejrušnější čas při natáčení byl, když jsme všichni pracovali z domova.
Ahoj, Frankie. Ahoj, Bubbo.
Možná to není jasné, já nevím.
ale natáčení filmů je obrovské týmové úsilí,
a čím více můžete spolupracovat s lidmi kolem vás,
tím lepší bude film.
Když jsme odcházeli ze dveří, aby nás poslali domů,
Domee řekla: "No, možná bych mohla nastavit čas na kávu nebo něco takového,
"jen abychom mohli být v kontaktu se štábem.
A všichni jsme si říkali: "To je skvělý nápad."
A na začátku opravdu bylo
docela úžasné, mít možnost vidět
víc než tři lidi ve vašem životě.
A také mít týdenní zprávy od režisérky bylo celkem fajn.
...Mei zápas ve druhém dějství...
I když je to někdy jen malá novinka,
Připadalo mi to jako takové spojení.
Začínáme s několika nominacemi od jádra štábu.
Byla jsem opravdu překvapená
protože pravidelně dorazí více než sto lidí.
Děkuji!
Výjimečně mizerné a hodně falešné. Ale fakt se mi to líbí.
Na lepší rok 2021.
Scházíme se, jak jen je během pandemie možné
s obřím filmovým štábem, takže to je celkem fajn.
Moje práce je vedoucí vizuálních efektů filmu.
První žena za 20 let v Pixaru, která má tuhle práci.
Téměř 15 let jsem byla vedoucí osvětlení,
a tak většina mé kariéry v Pixaru bylo o osvětlení,
přemýšlení o tom, jak vytvořit nejkrásnější možný film,
jak udělat skvělý zážitek pro osvětlovací tým...
Trochu tohohle, i když by to zachytilo světlo.
Jak jednat s režisérem,
jak koordinovat s ostatními odděleními, jak dělat průlomové věci.
A teď jsem v této nové roli,
dohlížím důsledně na techniku a některé tvůrce,
a jsem nyní ve vedoucí skupině při natáčení filmu.
A pak ve stejnou dobu, jsem se poprvé stala matkou.
Mám dvojčata, kluka a holku.
Nevím, zda jsem někdy přemýšlela o tom, že budu mít děti.
Víte, jsou dny, kdy se cítím naprosto zahlcená, řekla bych.
Ale také jsem už rok a půl v roli matky.
A v téhle pozici jsem dva roky.
Miluju obě věci a je těžké si představit, je teď nemít.
A vdala jsem se za svou úžasnou ženu.
- Ahoj. - Ahoj.
Děti, to je maminka!
Ahoj, zlatíčka.
Paige je náčelnicí hasičského sboru Alameda County.
Je to nejvýše postavená žena z jejího oddělení,
na což neskonale pyšná.
Nelíbilo by se jí, že se s ní chlubím, ale rád se s ní chlubím.
Je to jedno z mých oblíbených témat.
Budeš moct skočit do závěrečných titulků?
Myslím, že to posouváme na 2:30.
Tohle je Lindsey Collinsová. Je producentkou Proměny.
Producent je ten, který organizuje tenhle obří cirkus.
- Principál? - Ona je principál.
Když lidé šílí, Lindsey je v klidu: "Dobře, udělejme plán.
"Pojďme vymyslet, jak to udělat."
Takže v závodě o dokončení
pravděpodobně budeme pracovat jeden přes druhého, což je skvělé.
Lindsey je tak chytrá, myslím, že je vždy tak milion kroků napřed,
abych se mohla starat o to, co se děje v současnosti.
Jsem opravdu dobrá v práci s omezeními
a ona byla opravdu dobrá v jejich přípravě pro mě,
abych bláznila a pracovala s nimi.
Možná nakreslit dějovou linku trochu jasnější...
Mám pocit, že jsem se toho tolik naučila jen sledováním a prací s ní
a vidím to jako druhý režisér.
Takže to zahrnuje být kreativním partnerem, ale také řízení štábu
a obklopení se správnými lidmi.
Jste na každé schůzce,
vždy navrhujete způsoby, jak posunout příběh
a pomáháte produkci vpřed, nejen tím, že ji řídíte,
ale také z emocionální, kreativní stránky.
- To děláš. - Děkuju, Rono.
Mám ráda, když...
Tohle je Rona Liu.
Je to filmová architekta Proměny.
Filmový architekt je první člověk přibraný do štábu,
po producentovi a režisérovi.
Víte, mluvíme o super zdrcených hodnotách.
A to je hlavně proto, že od samého začátku,
je jeho prací vyřešit, jak ten film bude vypadat.
A tím myslím všechno, od nastavení postav, jejich barvy, tónu a stylu.
Mojí úlohou je spolupracovat úzce s režisérem,
a ujistit se, že její vize se přenese
přes všechna oddělení a až na plátno.
Vítejte.
Dnes začneme
s Athenou a tvarováním kostýmu pandy.
Pro její ocas,
světlejší část může vzít část té červené.
Vím, že poskytuji informace, které ostatní potřebují, aby udělali svou práci.
Pojďme odladit obě strany, kde je hvězda a srdce.
Mám pocit, že tou nejdůležitější částí mé práce je jen ujistit se,
že všichni ostatní se cítí dobře při práci, kterou dělají.
Dobře.
Dobrá práce, všichni. Díky.
- Díky. Mějte se. - Díky.
Být těhotná, když jsme v takovém shonu,
mě rozhodně donutilo více důvěřovat mému týmu.
Je to poprvé v mém životě,
kde jsem cítila, že mohu říct své manažerce Sophii,
že si potřebuju chvilku zdřímnout.
Takže to dává smysl.
Hej, Rono, kde to jsme?
Jsme v obývacím pokoji.
Tohle je vchod do našeho domu.
Tohle je naše kočička.
A tohle je můj nastávající.
V pátek se vezmeme přes Zoom.
Jsme zasnoubení tak dlouho, že jsme si uvědomili, že je na to vhodná doba.
Jo.
Být schopen odstoupit,
komunikovat se svými blízkými a říct: "Ahoj, jaký je tvůj den?"
a být poprvé opravdu propojený v obou našich životech
to bylo opravdu povzbuzující.
Jsem jedináček,
a táta musel být často pryč kvůli práci.
Takže hodně času jsem to jen já a moje máma.
Jezdily jsme na čínské autobusové zájezdy.
Prostě vybrala místo.
A vzala nás do Atlanty
nebo Halifaxu,
Ostrov prince Edwarda
Možná ne ta úplně nejzajímavější místa,
ale strávily jsme hodně času v autobuse, jen jsme si spolu povídaly.
Nejdřív to bylo fajn,
ale jako všichni, vyrostete a změníte se
a chcete mít své vlastní přátele a svůj vlastní život,
a tak nějak ten přechod prostě nastane.
Miluju osvětlení.
Miluju všechno v této části.
Skvělá práce, lidi.
Už je to dlouho, co mi bylo 13.
Ale pamatuju si, že to bylo hodně vrcholů a pádů.
Je to bouřlivé období v životě člověka,
Obzvlášť u holek, myslím.
Malé věci se mohou zdát super, super důležité,
a můžete něco milovat jeden dne a nenávidět druhý den.
Loni se mi 4*TOWN ani nelíbili,
ale teď jsou doslova ta nejlepší věc,
co se mi kdy stala.
Tento film je pro mě velmi osobní tím,
že byl hodně inspirován mým vlastním životem a vyrůstáním v Torontu
a být jediným dítětem mé přehnaně ochranitelské matky a otce.
Chystáme se připojit na Zoom hovor s rodiči
a oni se chystají prolézt všechna umělecká díla a věci,
které jsem za svůj život vytvořila.
Shromáždili to všechno.
Ano, všechno. Všechno.
To jsou moji rodiče!
Ahoj!
- Ahoj Domee. - Ahoj.
Jak to jde? Je to divné mít celý kameramanský štáb v domě?
Ano. Ano, lidi tady. Jsou kolem nás.
Žijí v Torontu, v Kanadě.
Stále ve stejném domě, ve kterém jsem vyrůstala,
do značné míry vypadá úplně stejně pokaždé, když se tam vrátím.
Tady píšeš dopis, pamatuješ, Santa Clausovi a prosíš ho o sníh.
Jo. A pak jsi odpověděla jako Santa Claus.
Drahá Domee. Děkuji za tvůj krásný dopis.
Jsem velmi spokojen s tvými úspěchy.
Proč by Santa Claus něco takového říkal?
Každý týden jsem tě žádala, abys napsala příběh.
1998 až 2003. Podívej, všechno je perfektní.
Napsala obsah, předmluvu.
Můžeš přečíst nějakou tvou předmluvu?
Toto je sbírka textů Domee Shi, psaná během čtvrté až šesté třídy.
Domee milovala psaní a kreslení když byla malá.
Takže můj táta byl něco jako můj učitel umění,
ale moje máma podporovala mé psaní.
Tenhle kousek mě tak ohromuje.
Tenhle je tvůj...
- Wi- - Fi je na prd.
... kus.
Říká o mně hezké věci. a já to neslyším.
Nikdy není tak štědrý na pochvaly. No tak!
Vidíš to?
Dome Shi Animace, 2011
Jo. Proč je to... Je tak velký.
V obývacím pokoji,
je tam něco jako stále rostoucí svatyně věnovaná mně.
Vypadá to, že mě opravdu milují
a že jsem mrtvá nebo tak něco.
A tady je ti šest let,
a dostáváme kanadské občanství.
Jo, pamatuju si toho soudce.
Slyšela jsem, že jste schovali všechny moje skicáky.
Pojďme se na ně podívat společně.
- Pokémon. - Jo, Pokémon.
To je druhý stupeň.
A pak je střední škola, kdy jsem začala kreslit spoustu krásných lidí.
Jsou to kluci. Jestli tam jsou kluci, pak je to blízko střední školy.
A co tenhle?
Ó, můj bože.
To je tak trapné.
To byla soutěž fanouškovských výtvorů, které jsem se zúčastnila,
kde jsme měli kreslit Dracovy děti.
Dobře, možná bychom se mohli podívat do jiného skicáku.
Devone.
Mám vám připomenout, jak vypadají opravdoví muži?
4*TOWN!
V ženském dospívání je tolik komedie,
které moc nevidím a nemůžu se dočkat, až lidem ukážu,
jak divný můžou holky být,
protože já přesně taková byla jako dospívající
a jako mladá dospělá a jsem i teď.
Líbí se mi, jak je Mei takový sebevědomý moula,
a neomlouvá se kvůli tomu.
Mám pocit, že je ta holka kterou jsem já chtěla být.
V Mei je tolik prvků ze mě.
Je odvážná, hlasitá, je jí jedno, co si o ní ostatní myslí.
Přijímám a podporuji všechny nálepky.
I když jsem byl totální šprt.
Byla jsem k tomu tak nevšímavá, a myslím, že to mi pomohlo.
Ona sama nikdy nezpochybňuje, kdo je,
a myslím, že bojuje s tím, co se od ní očekává.
Ale hluboko uvnitř vždycky věděla, kdo je,
a vždycky přijímala sebe samu.
Vzpomínám si, že jsem byly taky taková, a pak, však víte, dosáhnete určitého věku
a najednou jste velmi stydlivá, když máte akné. A pak najednou jsem si byla
velmi vědomá vlastního těla a těch věcí, a to je to, co jsem chtěla prozkoumat
proměnou Mei v červenou pandu.
Je to ta holka, která má život pohromadě,
a pak, z ničeho nic, magická puberta.
Bude to v pohodě.
Ne, to nebude! Můžeš prostě vypadnout?
No dovol?
Rosalie Chiang HLAS MEILIN LEE
To myslíš vážně?
Chtěla jsem, aby Mei zněla opravdu jedinečně.
Chtěla jsem, aby se cítila jako opravdová holka.
Ó můj bože, to byla ta nejlepší věc na světě.
A tak jsme našli Rosalii Chiang.
Je to, jako by ses cítila špatně kvůli tomu, že ji odmítáš, protože je tvá matka.
Měla opravdu skvělý hlas.
Byla v něm taková okouzlující nedokonalost.
U Mei bylo důležité ji navrhnout tak, jak jsme se viděly my.
Její obličej je kulatý, její kotníky jsou silné.
Rozhodně jsme podpořili její robustní roztomilost.
Je to tak trochu estetika designu pro naše postavy a pro náš štáb.
Dívali jsme se na sebe navzájem a říkali: "Máme mateřská znaménka.
"Měla by mít znaménko."
- Pak přijde něco jako, "Rono, máš..." - "Máš legrační rty."
"Máš ten divný tvar na rtu. Dáme to tam."
"Hej Rono, máš opravdu nerovnoměrné obočí."
Když se oslavuje ta část mého těla a režisér říká:
"Hej, to se mi líbí. Dáme to na naši hlavní postavu,"
přemýšlíte, "Hej, proč jsem to tak dlouho nesnášela?"
Jine. Jine! Už se to děje!
Co to děláš?
Pro mě je tento příběh tolik jako můj každodenní život.
Nerada přiznávám, že jsem mnohem víc máma,
než hlavní postava, protože opravdu mám tři děti, které právě dospívají.
Jsem obklopena teenagery a hormony a pubertou v práci.
A pak jdu domů, a já jsem stejně, ne-li víc,
obklopena pubertou a hormony i doma.
Chystáte se vyvenčit psa?
Vezmeš si je dohromady Nebo je vezmeš zvlášť?
Čau. Díky.
Byli velmi dobře vychovaní.
Normálně to nejde tak hladce.
Pravidlo číslo jedna v mé rodině? Cti své rodiče.
Jsou to nejvyšší bytosti, které ti daly život...
To nejmenší, co můžeš udělat na oplátku, je...
vše, o co tě požádají.
Myslím, že obě jsme asi vyrostly pod velkým tlakem
- aby byli naši rodiče hrdí. - Jo.
Měla jsem takový tlak na sebe.
Jakože, byla jsem velmi napnutá.
Opravdu jsem chtěla dobré známky.
Chtěla jsem naplnit představu dokonalé dívky.
Nikdy jsem o nic nežádala.
Celý život jsem byla její dokonalá malá - Mei- - Mei. Chrámové povinnosti, známky...
- Housle! - Step.
Jo. Byly jsme tak dobré.
Pokud nám stejně nevěří, tak jaký to má smysl?
Meiin zápas v tomto filmu je,
že je rozpolcená mezi tím, být maminčina hodná malá holčička
a přijmutím své vnitřní bestie.
To je univerzální boj kterým prochází spousta dětí,
obzvlášť si myslím, děti přistěhovalců, u kterých je určitě více této povinnosti
dostát rodinnému odkazu a ujištění, že jejich oběti
v příchodu do nové země nebudou nazmar. Ale také, jste v nové zemi,
zažíváte všechny ty bláznivé a úžasné věci,
se kterými možná vaši rodiče nemohli vyrůstat.
Jste chyceni mezi dva světy,
a to je tak trochu to, co jsem chtěla prozkoumat v Mei
a také, doslova být chycen mezi životem jako lidská dívka a panda.
Imigrovala jsem se do USA, když mi bylo deset,
a moje máma si velmi zakládá na svých východních kořenech.
A když jsem přišla sem,
Byla jsem ta hodná malá Číňanka, kterou jsem věděla, jak být
a pak, když jsem byla více a více vystavena západní kultuře
a významu toho, být americký teenager,
moje máma a já jsme začaly mít neshody.
Musela jsem zjistit, jak překlenout mezeru
mezi tím, být svědomitá dcera,
věrná sobě, a dobrému příteli.
V osmé třídě jsem potkala svou nejlepší kamarádku, Ayu Alaadelovou.
Fakt mě naučila,
že holky umí vykrkat abecedu.
Holky můžou chtít hrát videohry.
Pokud zakopnete a spadnete na obličej, můžete se naučit smát se sami sobě.
Nemusíte se stydět za svá rozhodnutí,
za své chyby, za to, kdo jste.
Opravdu mi otevřela oči k tomu všemu.
Tohle je Bao.
- To je... - Tvoje první dítě.
- Naše první dítě. - Naše první.
Naše první dítě.
Rona pro něj navrhla tenhle roztomilý malý nos.
Použila naše vlastní nosy.
Vypadáš jako tvoje matka.
Měla jsem krátký film který jsem vyvíjela, ze kterého se stal Bao,
a Rona byla jedním z prvních lidí, které jsem zahrnula do příběhu.
Bylo to jako: "Sakra, umí opravdu malovat a má opravdu dobrý vkus
"a zdá se opravdu cool."
"Opravdu potřebuju uměleckého člověka, aby se tohle posunulo na další úroveň."
Abych byla upřímná, budu tě následovat na konec světa.
Myslím, že Domee je prostě brilantní, brilantní mysl.
Mám pocit, že jsme si prostě sedly a můžeme být tak otevřené
v komunikaci mezi sebou.
Jsme dostatečně jiné v určitých oblastech našeho vkusu,
takže můžeme spolupracovat a vytvořit společně něco ještě lepšího
než kdybychom pracovaly každá zvlášť.
Čau Barte. Ahoj Liso.
Ve filmu Mei a její rodina vlastní a stará se o rodinný chrám.
Udělali jsme si několik výletů
do různých historických chrámů po Kalifornii,
které postavili raní čínští osadníci
abychom získali pocit, jaké tyto lidové chrámy jsou.
Také jsem strávila nějaký čas životem u babičky za chrámem v Číně,
a já si jen pamatuji, že je to opravdu krásná vzpomínka.
Vyráběla jsem svíčky a prodávaly jsme je návštěvníkům chrámů.
A naučila jsem se, jak se správně modlit s babičkou.
Když jsme se dostali k budování kulis chrámu a jeho výzdobě,
bylo opravdu super vidět ty detaily, které jsme viděli v chrámech,
jak se tak nějak objevují na pozadí.
Jako, že je tu jen láhev rostlinného oleje.
Nebo čistící potřeby zastrčené v rohu.
Jsou tady už od doby zlaté horečky.
Všichni ti přistěhovalci, kteří přišli s málem,
byli schopni vytvořit společně malý kousek domova.
Trochu to připomínalo ducha přistěhovalců.
Připadalo mi to jako já a Rona,
a jak jsme my, v našem umění,
inspirovány východním a západním světem.
Měly bychom zkusit sjednotit jejich tváře. Víš, jako do tvaru zvonu?
Pamatuju si, jak jsi říkala: "Rono, tohle není čínský film.
"Tohle je film o dospívání,
"ale náhodou je to o čínské dívce."
Musíme se opravdu napojit do mysli 13letého dítěte,
vyrůstajícího v roce 2002 v Torontu.
- Co se nám líbilo, když nám bylo 13. - Jo.
Měly jsme rády Sailor Moon. Měli jsme rády anime.
Svět fanoušků je to, co mě opravdu dostalo k anime.
Nadšeně jsem kreslila fanouškovské umění. Měla jsem tajný skicák.
Připojíte se k online komunitě, kreslíte fanouškovské umění,
a ostatní lidé to komentují,
a to vás dále povzbuzuje kreslit více, produkovat další.
A to je tak trochu to, co mě povzbudilo, abych dál kreslila.
Myslím, že u dítěte to byl takový útěk.
Vím, že jsem Asiatka, ale jsem ve velmi bílé škole.
Bylo celkem hezké, být propojená s tou mojí asijskou stránkou.
Neměla jsem přítele,
takže bylo hezké číst o klucích.
Jo, a hodně z nich je nakresleno a napsáno i ženami.
Bylo hodně příběhů, které byly vyprávěny z dívčího pohledu,
a ony jsou ty hrdinky,
zachrání den nebo změní srdce všech chlapců
a přimějí je se do nich zamilovat.
Tohle je můj dům. Tohle je můj přítel, Darren.
Moje spousta herních konzolí.
Používala jsem je, abych se zbavila stresu z karantény.
Tohle je úžasná Miyazakiho kniha umění, kterou jsem dostala,
o muzeu Ghibli.
Pořídila jsem si tenhle koberec během karantény.
Diane má tenhle koberec opravdu ráda.
Kde je Diane? Diane?
Neboj se, neboj se.
Neboj se. Pojď sem.
Mám tě!
Ona vyleze, je plachá.
Myslím, že toužím po ještě větší rychlosti,
jak se proměňuje v pandu a vystřelí dopředu.
Vzdáváme hold anime v průběhu celého filmu.
Můžete to vidět ve výrazech a herectví,
hvězdičky v očích Mei,
když uvidí chlapce kterého opravdu, opravdu miluje.
Mei?
- Proč zíráš na Carter Murphy- - Mayhew?
Rozhodně máme hodně zkušeností do filmu
o tom, jaké to je být 13letá holka, určitě.
Rozhodně tam je prožitá zkušenost,
kterou můžeme přenést do filmové tvorby,
možná jiným způsobem,
než bych byla schopna, řekněme filmem jako je WALL•E.
Ta scéna s Mei, ukrývající se pod postel,
a najednou je tak nějak sevřená věcmi,
a kreslí ty sexy obrázky, a ten konflikt tam
a "Proč jsem nakreslila tyhle věci?"
Chci říct, že jsem si nekreslila pod postelí,
ale když mi bylo 11, měla jsem malý dřevěný kolíček na prádlo,
a byla jsem bláznivě zamilovaná do ženy, která byla starší než já,
ale tehdy jsem nevěděla, že jsem lesba.
Kreslila jsem její jméno
na ten kolíček, a pak jsem ho otočila.
A ona sportovala, tak jsem si zapsala její číslo,
a pak bylo na mém stole a občas jsem se na něj dívala.
Víte, tyhle věci, tyhle hlouposti, co děláte.
Rozhodně chápu, co Mei dělá.
Ze strany, vypadalo by to takhle?
Věděla jsi, že jsem si říkala, "Panebože, jsem připravená?"
- Být filmovým architektem? - Jo. "Budu dobrá?"
Obě jsme začaly na rychlo. Ale ty poprvé děláš celovečerní film...
Já budu poprvé filmovým architektem.
Uvědomila jsem si, že když jsem nervózní kvůli prvnímu režírování,
že ty budeš nervózní kvůli designu,
ale naivně jsem si myslela,
"O kolik těžší může být režírování celovečerního filmu?"
Byla jsem opravdu vyděšená, opravdu, na začátku.
Chci říct, Domee byla trochu děsivá, že?
Chci říct, ona je... Vážně, ty jsi byla... super talentovaná a...
Budu diva.
Ne, o to jsem se nikdy nebála.
A bylo to dobré,
protože jsi mě také stvořila, tak nějak jsem tohle už chvíli dělala,
a ty ses vyptávala na věci, o kterých jsem ani nepřemýšlela.
Začala jsem v květnu 1997 v Pixaru u filmu Život brouka.
Pracovala jsem v tradiční animaci,
ale v té době, CG animace byla úplně jiná hra.
Vzpomínám si, že jsem měla zápisník a prostě jsem si zapisovala otázky.
Ptala jsem se: "Renderová farma je ZOO?
"Co je cookie? Můžu dostat cookie?"
Oni na to: "Ne. Nemůžeš." Cookie není sušenka.
Bylo to trochu jako, "Jdeme na to, vítejte u mých otázek."
Danielle byla rozhodně ta, koho jsem hledala,
protože vás neodsuzovala a dala vám pěknou, jasnou a stručnou odpověď.
Když exportujeme třetí děj,
je možné udělat jeden který má jen hudbu...
Jedna z věcí, které mám na Pixaru nejraději
je to, že se pořád ptám.
Se stejným množstvím svobody a bezpečí, jako jsem měla, když jsem přišla poprvé.
Je to filozofie, kterou jsem si uchovala.
Je to něco, co povzbuzuji u ostatních lidí, když s něčím začínají.
Když něco nevíš,
nejspíš nejsi jediný v místnosti, kdo neví, tak se zeptej.
V podstatě jsme s tímhle začali dnes ráno.
WALL•E kontrola osvětlení 2008
Tak buď něžný.
Trochu předtím, než mě požádali, abych byla hlavní kameramankou WALL•E,
myslela jsem: "Nevím jestli bych mohla být hlavní kameramankou.
"možná za 10 nebo 15 let."
Páni, to je skvělé.
Tenhle jsme nasvítili za pět minut.
A pak mě Andrew Stanton požádal, abych byla hlavní kameramanka WALL•E,
a já byla vyděšená, protože jsem si nebyla jistá, že vím, jak se to dělá.
Myslím, že my obě musíme Andrewa zmínit, opravdu.
Obě jsme měly povzbuzení, o kterém se ani jedné z nás nesnilo,
dokud tak nějak neřekl, "Ne, chci, abyste to udělaly."
Byl to úžasný zážitek.
Bylo to taky, polovinu času, děsivé
jen jsem se snažila přijít na to, jak se držet toho, kým jsem byla
a zvládnout to,
i když jsem se mnohokrát cítila, že nevím, co dělám.
Ale co jsme se pak rozhodli udělat,
jsou různé vzhledové vzhledové věci jako
"Jak se zbavíme vzhledu Pixaru? Jak do toho dostaneme nějaké nové věci?"
Snažili jsme se posouvat hranice stylu
ve vyprávění příběhu, v kameře,
ve vzhledu věcí,
pomocí ručně kreslených prvků,
ale pak přisypete vliv asijského umění.
Bylo to velmi zajímavé, vzít ty kousky
a vymyslet, jak je použít k vytvoření 3D počítačově animovaného filmu.
Osobně jsem opravdu chtěla být vedoucí vizuálních efektů,
který zajišťuje, že lidé mají prostor
vydat ze sebe to nejlepší.
Neříkat lidem, co mají dělat
ale dělat pro ně prostor, aby mohli zářit.
A musím říct, upřímně, hodně z toho začalo s Ronou,
protože ona je nejvíce spolupracující filmová architekta,
se kterou jsem pracovala, a to o hodně.
Myslím, že to udělalo obrovský rozdíl ve filmu
a v tom, jak si lidé užívají tvorbu toho filmu
A tohle je ta důvěra a jistota, kterou získám.
Tohle není jen náš první koncert.
Tohle je náš první krok do ženství.
A my to musíme udělat společně.
Přátelé Mei jsou Miriam, Abby a Priya.
A oni jsou její partička ňoumů.
Přijímají ji bez ohledu na to, co se děje.
Červená panda nebo žádná panda.
Vždycky jsem to viděla jako metaforu, když jsem našla svůj tým.
4*TOWN, jsme tady!
Líbí se mi, že Mei má tato klíčová přátelství.
Sama jsem takový člověk.
Vždycky jsem byl ta holka, která měla dvě nebo tři nejlepší kámošky.
Ty trochu svérázné, praštěné lidi, kteří vás dokážou rozesmát,
stejně nejisté, co se děje.
A na střední škole nás pozvali na večírek,
a my byly jakože: "Ok, super."
A pak jsme jely na večírek a na chvíli jsme si sedly venku,
a pak jsme si říkaly, "Pojďme si dát dort."
Pak jsme snědly dort, jakože celý dort, v autě, a pak jely domů.
Bylo to o přátelích, kteří naslouchají tomu,
když říkáte: "Není mi příjemné jít dovnitř.
"Nejsem dost jistá, abych to udělala,
"a vše, co opravdu chci, je vyrazit si s vámi."
Ahoj. Promiň, že jdu pozdě.
Vyřešit to, jak být v pohodě v místnosti
a najít můj hlas chvíli trvalo.
Když jsem poprvé začala, rozhodně jsem byl nervóznější.
Byla jsem jednou z mála žen v oddělení příběhu.
Co mi hodně pomohlo,
byla podpůrná skupina pro ženské tvůrce,
jménem Story Artistas,
kterou vedly Mary Colemanová a Nicole Grindleová.
Říkaly věci jako: "Chci, abyste si udělaly pohodlí,"
jako, říkat nahlas, jaké jsou vaše cíle.
A myslím, že byl jeden oběd, kde jsem skromně nahlas řekla,
"Chci být režisér."
V pohodě. Jo, opravdu cítím ten vztek.
Ona se jako by sama odpalovala. "Promiň, nejsem..."
Mohla bys hrát Ming taky trochu s pomalejšími pohyby.
- Jo. - Jinak to vypadá dobře.
Má ještě někdo nápady? Poznámky?
- Mei- - Mei, tady jsi.
- Ahoj, mami... - Máš 10 minut zpoždění.
Co se stalo? Jsi zraněná? Máš hlad?
Ming je síla, se kterou je třeba počítat.
Je to jen sladké nevinné dítě.
Jak se opovažuješ využívat ji!
Když se Sandra Oh stala hlasem Ming,
připadalo mi, jako by se její charakter začínal zhmotňovat.
Věděl jsem, že s tebou budou potíže.
Sandra je tak vtipná, ale také má ohromný rozsah.
Přidala ten chybějící kousek ke skládačce Ming.
Mám hypermobilní lokty! Podívej! Můžu udělat perfektní kruh!
To bylo skvělé.
Myslím, že pokud jde o vzhled,
chtěla jsi, aby měla ta opravdu statná ramena
a úzké obočí,
něco jako čínské ženy ze 60. let,
- s qipao a tak podobně. - Chtěla jsem tradiční Číňanku
- smíchanou s Podnikavou dívkou. - Jo.
Rozhodně bychom nemohly napsat Ming bez připomínek od Lindsey
a ostatních matek ze štábu.
Dívala jsem na to čistě z pohledu utlačované dospívající dcery.
Takže bylo opravdu užitečné slyšet i tu druhou stranu.
Nevíte všechno, tak nějak to vymýšlíte za pochodu.
Co na Ming mám ráda je, že není jednostranná a nudná postava
a rozhodně ne jako máma.
A jako matka, dokážu tyhle okamžiky ocenit.
Hej, Sloane?
Připomeneš mi, než se posadíme k večeři, abych odpověděla na pozvánku na váš...
- Podzimní festival? - Jo.
Vedete rozhovory, u kterých si říkáte něco jako
"Je to vůbec ta správná konverzace?
"Měla bych hrát spíš roli mámy?
"Ani nevím, co to je."
Mluvíte o zlomení srdce a randění a nejistotě a obrazu těla.
Vím, jaký mám z těch věcí pocit,
ale nevím, co mám říct o jakékoliv z nich.
Nevím, jestli mám předstírat, že takové problémy nemám
nebo jestli mám říct, že jsem si všemi prošla.
Vždycky vtipkujeme, že chudák nejstarší dítě je jako první palačinka.
Je to jako...
"Promiň kámo, jsem si celkem jistá, že to kazíme."
Třetí by mělo být v pohodě.
Ona si nebude mít na co stěžovat.
Lidi...
Možnost odpovědět je uzavřená.
Mami!
- Dobře. - Je příliš pozdě?
Jo, očividně. Ale to je v pohodě.
- Připravena? - Jo.
Svým způsobem mě rodičovství vyčerpává mnohem víc, než moje práce.
A myslím, že je to proto, že mám pocit, že v sázce je mnohem víc.
Každá volba, kterou uděláte jako rodič,
má stejné šance být skvělou vzpomínkou
a úspěchem ve vašem vztahu s nimi,
nebo obrovskou katastrofou,
o které budou mluvit celý zbytek života
jako o té nejtrapnější věci, která se jim kdy stala.
- Dobře. Kdo se chce obléct? - Já!
Obě jsme pracovaly velmi tvrdě na našich kariérách
a jsme pozdní matky.
A tak si myslím, že obě jsme si velmi vědomy toho,
jak důležité jsou naše práce a kariéry,
a tak se snažíme to chránit jedna pro druhou.
Pátky je tu Paige s dětmi. Chůvu nemáme.
A víte, mám pocit, něco jako,
že bych každou volnou chvilku měla běžet domů a pomoct,
a ona to ode mě vůbec neočekává.
Díky tomu je mnohem proveditelnější
vyvážit ty dvě věci.
Ne, že by to bylo vždycky snadné nebo tak, ale dělá to obrovský rozdíl.
Božínku, dneska ráno jste se na domě opravdu vyřádili.
Víte, je to opravdu úžasné, ty děti právě teď,
je jim skoro 17 měsíců.
Možná slyšíte Jacka brečet ve vedlejší místnosti.
To je trochu srdcervoucí, protože chci běžet a pomoct.
Je to ohromný luxus, moci vidět své děti
tak moc jako já během tohoto loňského roku a něco.
Nikdy bych neměla tolik možností, je vidět tak moc.
Musela bych se hnát z práce, jen abych je viděla, jak jdou do postele.
Někdy se s nimi potkám u večeře. Vždycky je můžu uložit do postele.
Víte, není to tak, že tento čas můžete kdykoliv vrátit.
Jo, myslím, že to funguje opravdu dobře.
- Dobře. - Finále!
Myslím, že to trvalo do šestého promítání, než jsme konečně měli konec.
Myslím, že to bylo proto, že mi trvalo dlouho
zpracovat můj vlastní vztah s mojí matkou,
a prostě vymyslet, jak pro ně být dobrou dcerou.
A taky nevím, jaké je řešení v reálném životě.
Je to o tom být věrný sám sobě, nebo ctít rodiče?
Já nevím.
Je to nějaký chaotický mix obojího. Neexistuje jasná odpověď.
Než jsem se stala matkou,
nikdy mě nenapadlo, jak těžké to může být.
Nevím, jak to lidi dělají, a ani nevím, jak to dělám já právě teď.
Moje máma byla tak obrovská podporovatelka toho, co chci dělat,
a ona prostě vždycky věřila že vím, co je nejlepší.
To mi dalo tolik svobody abych byla umělcem, jakým jsem dnes.
Šťastné dítě.
Když jsem vyrůstala, rodiče se rozešli,
a snaha o dokonalost pochází z toho pocitu,
že jen chci být dost dobrá, abych si udržela tátu a mámu.
A možná...
Možná kdybych byla dokonalá malá holčička, moji rodiče by byli spolu.
Jo.
A...
A pro mě to zafungovalo tím nejlepším možným způsobem.
Mám pocit, že jsem díky tomu ambiciózní.
Od té doby, co mám dítě, není mé sebehodnocení,
vnímání sebe sama, tolik závislé na mínění ostatních.
Mám pocit, že jsem kompletní bytost
a jsem pevná.
Myslím, že kdokoliv schopný říct dětem, když
vyrůstají a zažívají tento chaos,
tyto emoce nebo pocit, že jsou mimo kontrolu
nebo "Milují mě rodiče?"
nebo "Mohu být tím, kým chci a budou mě stále milovat?"
nebo "Kdo jsem a co chtějí ostatní děti, abych byl?"
Potřebujeme umění obecně,
zejména věci, které jsou na obrazovce, které děti vidí
které jim řeknou, že je to v pořádku.
A myslím, že je to také pro rodiče, je v pořádku vidět všechno to šílenství,
a že je to přirozená část života, kterou musí projít,
aby si utvořily to, kým jsou.
Meilin říká, že není jako její máma, a to je v pořádku.
A pak si uvědomí, "Jsem svým vlastním člověkem.
"Chci přijmout tuto věc,
"kterou všichni ostatní z mé rodiny chtěli uzamknout."
Když se z ní stane červená panda,
tak to na první pohled představuje vše, čím nechce být,
že je jiná a vyčnívá a pocit, že se nedokáže ovládat
nebo situace tak, jak bývala zvyklá.
Nemůžete projít životem a stát se úžasnou osobou, kterou se máte stát,
pokud se věci nespiknou a neotřesou tím pocitem stability.
Když mluvíte o přijetí červené pandy,
myslím, že to představuje to, být v pohodě s tou částí sebe sama.
Je v pořádku nemít stále kontrolu.
Je v pořádku být chaotický. Je v pořádku být hlasitý.
Je v pořádku, když si vás všimnou.
Pokud to nepřijmete, je to prokletí.
A pak, když to přijmete, pak je to dar, který neustále dává.
Chci říct, v případě Mei, jakmile to přijala, celý její život se jí otevřel.
Poslední rok a kousek s pandemií
se nepodobá ničemu, co někdo z nás zažil.
Bylo to neuvěřitelně obtížné, bylo to velmi stresující,
a pro mě je to nejvtipnější film, na kterém jsem kdy pracovala,
a tak, i když lidé dostanou alespoň nějakou šanci se trochu zasmát,
myslím, že by to bylo úžasné.
Ale také má tu mnohem hlubší myšlenku
skutečně se otevřít a říct: "To je v pořádku."
Pokud jste zmateni a cítíte se šíleně a nevíte, kdo jste
a můžete dokonce zklamat své rodiče nebo sami sebe,
to je přirozená součást dospívání.
A pokud to může být to, co poskytneme,
i kdyby jen jednomu dítěti, tak to bude opravdu úžasné.
No tak. Hodný Cornflake.
Darren včera udělal quiche.
Podívej, tvůj quiche je na kameře.
Hodně pěkné. Líbí se mi, jak jste to navrhli.
- Tam? - Ano.
Když sem přijdou ti psi a začnou tak hlasitě chrápat,
do bodu, kdy jsou jako...
Bereš si, Rono, Dylana za svého právoplatného manžela?
Ano.
Gratuluji, můžete se políbit.
Hodný kluk. Máš to?
Skvělá práce.
Finále!