Downloaded from YTS.MX
Mine idéer udspringer af noget meget primalt.
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Jeg vil bare se det her nuttede dyr på lærredet."
Og så finder jeg metaforen og temaerne til at retfærdiggøre det.
Men udgangspunktet var:
"Hvor er de nuttede! Ville det ikke være sejt, hvis de var kæmpestore?"
- Hvad var det, pandaen hed? - Tenzin.
Hunnen var den ældste, ikke?
De er virkelig små.
Min primære grund til at lave en historie om røde pandaer var nok, at de er nuttede.
Sommetider har den lidt mave.
De er aflange og har lange, lodne haler og spidse snuder.
Halen er omtrent 45 centimeter.
De minder både om katte, vaskebjørne og bjørne. Måske en lille smule om aber.
Se den lige.
De lever helt alene.
De kommunikerer ikke med hinanden. De er lidt ligesom teenagere.
- Jeg kan godt lide ... - Den er gammel.
Jeg fandt mange ligheder mellem de røde pandaer og Mei.
Røde pandaer er tæt knyttet til deres mødre. De sover dagen lang.
De spiser bambus, selv om det ikke indeholder nok næring.
De er som dovne teenagere, der spiser chips og sover dagen lang.
De hører hjemme i Kina. Og så er de røde og hvide.
Det er også det canadiske flags farver.
Så det føltes som det perfekte dyr -
til den her historie om en kinesisk-canadisk teenagepige.
Jeg hedder Meilin Lee, og siden jeg fyldte 13, -
har jeg gjort, hvad der passede mig. Døgnet rundt, året rundt.
"Rød" handler om Mei, -
en kinesisk-canadisk pige, der bor i Toronto i 2002.
Det er en mor-datter-historie.
Filmen handler grundlæggende om at vokse op og finde ud af, hvem man er.
- - Mei- - Mei! - Jeg kommer!
Alt forandrer sig for Mei, da hun vågner en morgen -
og opdager, at hun er en 2,4 meter høj rød panda.
Hun finder ud af, at hun kan kontrollere det.
"Hvis jeg bevarer roen resten af livet, -
vil jeg blive ved med at være menneske, og alt vil være i orden."
Men sådan er livet ikke.
Pokkers!
Mor!
ACCEPTER DIN INDRE PANDA
Den røde panda er en metafor for puberteten.
Den her pige, som troede, at hun havde alt under kontrol, -
er pludselig stor, behåret, ildelugtende og følelsesmæssigt ude af balance.
Pandaen er utrolig nuttet.
På nogle måder er det den værste periode i en piges liv.
Man er ikke barn og heller ikke voksen.
Den stakkels pige ser sig i spejlet -
og opdager, at hun har hår over det hele, -
og hun lugter og er så stor, at hun ikke kan komme ind ad døren.
- Panda- - Mei har kun delvist kontrol. Hun har det skønt, men så er hun ...
Det minder mig meget om mine teenageår.
Det er kropsligt, det er følelsesmæssigt. Det handler om ...
"Kan jeg lære at acceptere det her? Kan jeg stadig elske mig selv, -
nu hvor jeg er blevet til noget, jeg ikke er vant til at være?"
Det hele går efter planen.
Det er første gang i min karriere, at alle nøglepersonerne er kvinder.
Det skaber en meget anderledes stemning.
Det er fantastisk at have et lederteam, som kun består af kvinder.
I hele min karriere har jeg været en af meget få kvinder til møderne.
At der kun har været kvinder i rummet, -
har været helt vildt og anderledes for mig.
Alt ved den her film er anderledes. Jeg må begynde med Domee.
Hun er en god pige, ligesom jeg var.
Jeg stiftede bekendtskab med Domee, da jeg så en af hendes korte animationer.
Jeg gik på college, og det var noget, hun havde lagt op på sin blog.
Det var en hamster, der dansede og twerkede til en K-pop-sang.
"Hvem er den pige? Hun bliver sikkert en rigtig sjov instruktør en skønne dag."
Jeg var opsat på at lave en anderledes film.
Vi skal bruge fire-fem år af vores liv på den. Vi skal lave noget stort.
Jeg er Domee Shi, "Rød"s instruktør.
Siden vi begyndte på filmen, har vi brudt med konventionerne -
og fået folk til at grine. Døgnet rundt, året rundt.
Juridisk set er det fra ni til fem, 261 dage om året.
Vi vælger selv vores tøj, siger, hvad vi vil, -
og slår gerne en spontan vejrmølle.
Domee er et energibundt. Det er hendes første spillefilm.
Det er fantastisk at arbejde sammen med en debutant.
Så velkommen til "Rød"!
Lys?
Ændrede det noget? Ja.
- Velkommen, alle sammen. - Bare ignorer kameraet.
- Det er der ikke. - Se ikke lige her.
At lave filmen har været som et langt maraton.
Det første par år var det mest mig og Julia, vores manuskriptforfatter, -
head of story, Rosie Sullivan, -
story-teamet og så Nick, vores klipper. Vi arbejdede på de forskellige akter.
Det føles, som om man er på et piratskib.
For alle knokler for de her tegninger -
og prøver at få instruktøren til at reagere.
Jeg blev hurtigt dybt imponeret over den her kvinde.
Hun havde en utrolig klar vision.
Og så: "Ta-da!" Og forestil jer så, at baggrunden ligner en tegneserie.
Tak, Margaret. Flot arbejde.
Den måde, hun formidler sin vision på, og hendes humor og tone er helt unik.
Jeg ville vise dig det her. Er det, hvad vi er ude efter?
Ja. Undskyld. Jeg føler, at jeg skal vise over for kameraet, at jeg er instruktør.
Holdet blev langsomt større og større.
For at give jer et indtryk af bygningerne.
Det her minder mig meget om Toronto.
Og sidste år eksploderede det bare. Og det var under pandemien.
I den allertravleste periode arbejdede vi alle sammen hjemmefra.
Det er måske ikke åbenlyst, men at lave film er en holdindsats.
Jo mere man samarbejder, desto bedre bliver filmen.
Da vi var på vej ud ad døren, efter at vi var blevet sendt hjem, -
sagde Domee: "Måske kan jeg arrangere et kaffemøde, -
så vi kan bevare kontakten."
Vi syntes, det var alle tiders idé. I begyndelsen var det fantastisk -
at kunne se mere end tre personer i hverdagen.
Det var også fedt at høre fra instruktøren hver uge.
... Meis kamp i anden akt.
Selv om det bare var små opdateringer, føltes det som en slags forbindelse.
Vi lægger ud med nogle nomineringer fra vores dailies-team.
Det har virkelig overrasket mig, for der er som regel over 100 deltagere.
Tak!
Det var utrolig dårligt og totalt falsk, men jeg var vild med det.
Skål for et bedre 2021.
Det er den bedst mulige måde, et kæmpe filmhold kan samles på under en pandemi.
Jeg er VFX-supervisor på filmen. Jeg er den første kvinde hos Pixar med det job.
I næsten 15 år var jeg lyssætter, så det meste af min karriere har handlet om lys -
og om, hvordan man laver smukke film og giver lysteamet en god oplevelse.
Måske lidt af det her dernede.
Hvordan man samarbejder med instruktøren og koordinerer med andre afdelinger.
Nu har jeg den her nye rolle med ansvar for noget både teknisk og kreativt, -
og jeg er en del af filmens ledergruppe.
Samtidig blev jeg mor for første gang.
Jeg har tvillinger, en dreng og en pige.
Jeg var usikker på, om jeg nogensinde ville få børn.
Nogle dage føles det fuldkommen overvældende.
Men nu har jeg været mor i halvandet år.
Og jeg har haft stillingen i to år.
Jeg elsker begge dele og kan ikke forestille mig at undvære nogen af delene.
Og jeg blev gift med min fantastiske hustru.
Hej!
- Nu kommer mor! - Hej med jer.
Paige er chef ved brandvæsnet i Alameda County.
Hun er den højest rangerende kvinde der, og det er jeg uendelig stolt af.
Hun bryder sig ikke om, at jeg praler af hende, men det elsker jeg at gøre.
Kan du hoppe ind på slutteksterne?
Lindsey Collins her er producer på "Rød".
Produceren er den, der styrer det her enorme cirkus.
- Sprechstallmeisteren? - Ja.
Når folk siger "argh", siger Lindsey: "Lad os prøve at løse det her."
For at blive færdige kommer vi nok til at arbejde oven i hinanden. Det er fint.
Lindsey er klog. Hun er altid en million skridt foran, -
så jeg kan bekymre mig om, hvad der sker lige nu.
Jeg er god til at arbejde inden for rammer, -
og hun var god til at definere dem, så jeg havde noget at skubbe til.
Bare for at gøre plottet lidt klarere ...
Jeg har lært meget af at arbejde sammen med hende.
Man er instruktørens partner.
Man er kreativ partner, men skal også omgive hende med de rette personer.
Du deltager i alle møder og kommer med idéer til at hjælpe os videre, -
og du hjælper produktionen, ikke kun ved at lede den, -
men også følelsesmæssigt og kreativt.
Jeg kan gode lide den her.
Det her er Rona Liu. Hun er production designer på "Rød".
Production designeren er en af de første, der bliver involveret i filmen.
Her bliver det helt mast.
Det er, fordi hun skal finde ud af, hvordan filmen skal se ud.
Det gælder både karaktererne, kulisserne, farverne, tonen og stilen.
Jeg skal arbejde tæt sammen med instruktøren og sørge for, -
at hendes vision formidles videre til hele afdelingen og til filmlærredet.
Velkommen.
I dag lægger vi ud med Athena og pandakostumet.
Den lyse del af halen kan være lidt rødlig.
Jeg kommer med oplysninger, som kan hjælpe andre i deres arbejde.
Lad os tone de to sider, hvor stjernen og hjertet er.
Den vigtigste del af mit arbejde er at sikre, -
at alle har det godt med det, de laver.
- Godt klaret, alle sammen. - Tak. Farvel.
Fordi jeg var gravid i den afgørende fase, måtte jeg stole meget mere på mit team.
For første gang havde jeg det fint med at sige til min chef, Sophia, -
at jeg havde brug for at tage en lur.
- Rona, hvor er vi? - Vi er i stuen.
Der er indgangen til vores hus. Det her er vores kat.
Og det her er min kommende mand. Vi skal Zoom-giftes på fredag.
Vi har været forlovet længe. Vi syntes, at det var et godt tidspunkt nu.
At kunne holde en pause, tale med sin elskede og spørge, hvordan det går, -
og have et stærkt bånd har været virkelig rart.
Jeg er enebarn, og min far var tit bortrejst, -
så meget af tiden var det bare mig og min mor.
Vi tog på kinesiske busture.
Hun valgte stederne.
Hun tog mig med til Atlanta, Halifax og Prince Edward Island.
Det var måske ikke de mest spændende steder, -
men vi brugte en masse tid på bare at snakke i bussen.
Det var rart i begyndelsen, men man vokser op og forandrer sig.
Man vil have sine egne venner og sit eget liv, -
og det handler om, hvordan den overgang sker.
Jeg er vild med lyset. Jeg er vild med alt i den her sekvens. Godt arbejde, folkens.
Det er længe siden, jeg var 13.
Men jeg husker det som en masse op- og nedture.
Det er en turbulent periode i livet. Især for piger, tror jeg.
Små ting kan føles meget vigtige.
Man kan elske noget den ene dag og hade det den næste.
- Sidste år kunne jeg ikke lide 4- - Town, men nu er de det bedste, der er sket for mig.
Filmen er meget personlig, for den er inspireret -
af min barndom i Toronto -
som mine overbeskyttende forældres eneste barn.
Vi skal tale med mine forældre på Zoom, -
og de skal gennemgå alle de tegninger og den slags, jeg har lavet.
De har gemt det hele. Alt.
Det er mine forældre.
- Hej. - Hej, Domee.
Er det underligt at have et kamerahold i huset?
Ja, de er over det hele.
De bor i Toronto i Canada i det samme hus, som jeg voksede op i.
Det har ikke forandret sig.
Du skrev til julemanden og bad om sne.
Ja, og du svarede som julemanden.
"Kære Domee, tak for dit fine brev. Jeg er meget tilfreds med dine præstationer."
Hvorfor skulle julemanden skrive det?
Jeg bad dig skrive en historie hver uge. 1998 til 2003.
Hun skrev indholdsfortegnelse og forord. Kan du læse noget af forordet?
"Dette er en samling af Domee Shis tekster fra fjerde til sjette klasse.
Domee elskede at skrive og tegne."
Min far var min kunstlærer, men min mor opmuntrede mig til at skrive.
Jeg er virkelig imponeret over det her værk.
Det her er dit ...
Dårlig internetforbindelse.
Jeg kan ikke høre de søde ting, han siger.
Han roser aldrig så meget. Kom nu!
Åh gud. Hvor er det stort.
I stuen er der ligesom et alter for mig, som vokser hele tiden.
Det ser ud, som om de elsker mig, og at jeg er død eller noget.
Her er du seks år gammel.
- Vi fik canadisk statsborgerskab. - Jeg kan huske dommeren.
Jeg har hørt, I har alle mine skitsebøger. Lad os bladre dem igennem sammen.
- Pokémon. - Ja, det er fra mellemskolen.
I high school begyndte jeg at tegne smukke mennesker.
Hvis det er drenge, så er det tæt på high school.
- Hvad med den her? - Åh gud.
Det er så pinligt. Jeg deltog i en konkurrence, -
hvor man skulle tegne Dracos børn.
Måske kan vi kigge i en anden bog.
Devon.
Må jeg minde jer om, hvordan rigtige mænd ser ud?
- 4- - Town!
Der er så megen komik i pigers teenagetid, som jeg ikke ser særlig tit, -
og jeg glæder mig til at vise folk, hvor underlige piger kan være.
For det var jeg, da jeg var teenager, og det er jeg stadig.
Jeg er vild med, at Mei er en selvsikker nørd.
Hun undskylder det ikke. Hun er den pige, jeg gerne ville være.
Der er så meget af mig i Mei.
Hun er gæv, højlydt og ligeglad med, hvad andre tænker.
Jeg tager imod alle mærkater.
Jeg ænsede ikke, at jeg var en nørd, og jeg tror, det hjalp mig.
Hun tvivler aldrig på, hvem hun er, -
og kæmper imod det, som forventes af hende.
Men inderst inde har hun altid vidst, hvem hun var, og har accepteret sig selv.
Sådan var jeg, men da jeg nåede en bestemt alder, blev jeg meget genert.
Jeg fik akne og blev meget bevidst om min krop.
Det var det, jeg ville udforske med Meis forvandling til en rød panda.
Hun har styr på sit liv, men pludselig rammer den magiske pubertet.
- Det skal nok gå. - Nej. Vil du ikke nok bare gå ud?
Mener du det seriøst?!
Jeg ville have, at Mei skulle lyde unik. Hun skulle føles som en rigtig pige.
Det var bare det bedste nogensinde.
Og så fandt vi Rosalie Chiang.
Du har det skidt med at afvise hende, fordi hun er din mor.
Hun havde en fantastisk stemme. Den var charmerende uperfekt.
Det var vigtigt at tegne Mei, som vi så os selv.
Rundt ansigt, tykke ankler.
Vi understregede hendes firskårne nuttethed.
Det var vores æstetiske tilgang til både karakterer og kulisser.
Vi så på hinanden og sagde: "Hun skal have modermærker ligesom os."
- Og du sagde: "Rona, du har ..." - "Du har sjove læber."
"Lad os give hende dem."
"Rona, du har virkelig ujævne øjenbryn."
Når den del af mig bliver hyldet, og instruktøren vil give hovedpersonen det, -
tænker jeg: "Hvorfor har jeg hadet det?"
Jin. Jin! Nu sker det!
Hvad laver du?
Den her historie minder utrolig meget om min dagligdag.
Jeg minder meget mere om moderen end om hovedpersonen, -
for jeg har tre børn, som er teenagere.
Jeg er omgivet af hormoner og pubertet på arbejdet, -
og det er jeg i lige så høj grad, hvis ikke mere, når jeg kommer hjem.
Lufter I hunden?
Gør I det sammen?
Farvel. Tak.
De har opført sig meget pænt. Normalt går det ikke så glat.
Den vigtigste regel i min familie? Du skal ære dine forældre.
Det er dem, der gav dig liv.
Det mindste, du kan gøre til gengæld, er alt, hvad de beder dig om.
Som børn følte vi nok begge to et stort pres for at gøre vores forældre stolte.
Ja, jeg var meget anspændt.
Jeg gik højt op i at få gode karakterer. Jeg ville fremstå som den perfekte pige.
- Jeg har været den perfekte lille Mei- - Mei. Tempelpligter, karakterer ...
- Violin. - Stepdans.
Ja. Vi har været så artige. Hvad nytter det, hvis de ikke stoler på os?
Mei er splittet mellem at være sin mors artige lille datter -
og at slippe sit indre vilddyr løs.
Det er en kamp, som mange unge gennemgår. Især indvandrerbørn, tror jeg.
Der er en større forpligtelse til at føre familiens arv videre -
og sørge for, at deres ofre ikke har været forgæves.
Men man er også i et nyt land. Man oplever skøre og fantastiske ting, -
som ens forældre måske ikke voksede op med.
Man er fanget mellem to verdener, og det ville jeg udforske.
Mei er også bogstavelig talt fanget mellem menneske og panda.
Jeg kom til USA, da jeg var ti år, -
og min mor er dybt forankret i Østen.
Da jeg kom hertil, var jeg den artige lille kinesiske pige, -
men efterhånden som jeg blev udsat for vestlig kultur -
og det amerikanske teenageliv, opstod der konflikter med min mor.
Jeg måtte lære at forene -
det at være en pligtopfyldende datter og at være tro mod mig selv og en god ven.
I ottende klasse mødte jeg min bedste ven, Aya Alaadel.
Hun lærte mig, -
at piger kan bøvse alfabetet.
Piger kan spille videospil.
Man kan lære at grine ad sig selv, hvis man falder.
Man behøver ikke skamme sig over sine beslutninger eller fejltagelser.
Hun åbnede mine øjne for alt det.
- Det her er Bao. Det er ... - Dit første barn.
Vores første barn.
- Rona tegnede hans søde, lille næse. - Jeg brugte vores egne næser.
Du ligner din mor.
Jeg arbejdede på en kortfilm, -
og Rona var en af de første, jeg shanghajede.
Jeg tænkte: "Hun er dygtig til at male, har god smag og virker rigtig cool.
Jeg har brug for en kunstner for at komme skridtet videre."
Jeg vil følge dig til verdens ende.
Jeg synes, Domee er genial.
Vi klikker med hinanden og kan kommunikere helt åbent.
På visse områder er vores smag tilpas forskellig til, -
at vi kan skabe noget bedre sammen end hver for sig.
Hej, Bart. Hej, Lisa.
Mei og hendes familie ejer og passer et familietempel.
Vi besøgte mange forskellige historiske templer i Californien -
bygget af tidlige kinesiske indvandrere -
bare for at få en fornemmelse af, hvordan de er.
Jeg boede bag et tempel hos min bedstemor i Kina, -
og det er et virkelig skønt minde.
Jeg støbte lys, som vi solgte til de besøgende i templet.
Og jeg lærte at bede rigtigt sammen med min bedstemor.
Da vi lavede tempelkulissen, -
var det fedt at se de detaljer, som vi så i templerne, i baggrunden.
For eksempel en flaske planteolie eller rengøringsartikler i hjørnet.
De har fandtes siden guldfeberen. Alle de her fattige immigranter -
byggede et lille stykke af deres hjemland.
Det mindede mig om mig og Rona, -
som i vores kunst er inspireret af både Østen og Vesten.
Skal vi prøve at matche ansigtsformen?
Du sagde: "Det er ikke en kinesisk film. Det er en dannelsesfilm, -
som tilfældigvis handler om en kinesisk pige."
Vi måtte forestille os, hvordan det var at være en 13-årig i 2002 -
i Toronto.
Hvad kunne vi lide, da vi var 13?
Og vi kunne lide "Sailor Moon". Vi kunne lide anime.
Det var fankulturen, som tiltrak mig til anime.
Jeg tegnede fankunst i en hemmelig skitsebog.
Man melder sig ind i et onlinefællesskab, hvor andre kommenterer ens kunst.
Det opmuntrer en til at tegne mere.
Og det var det, der opmuntrede mig til at fortsætte.
Da jeg var barn, var det en flugt.
Jeg er asiat, men gik på en meget hvid skole.
Det var rart at have en forbindelse til min asiatiske side.
Jeg havde ingen kæreste, og så er det rart at læse om kærester.
Ja, og mange er tegnet og skrevet af kvinder.
Mange historier blev fortalt fra en piges synspunkt, -
og det er pigerne, der klarer ærterne eller får drengene til at falde for dem.
Det her er mit hus. Det er min kæreste, Darren.
Mine mange spillekonsoller.
Dem har jeg stresset af med under nedlukningen.
Det her er en fantastisk Miyazaki-kunstbog, jeg fik, -
om Ghibli-museet.
Jeg fik det her tæppe under nedlukningen. Diane er vild med det. Hvor er Diane?
Vær ikke bange.
Vær ikke bange. Kom her. Nu har jeg dig!
Hun skal nok komme ud.
Jeg vil gerne have endnu mere fart, når hun forvandler sig til en panda.
Vi hylder anime igennem hele filmen.
Man kan se det i udtrykkene, skuespillet -
og stjernerne i Meis øjne, når hun ser en dreng, hun er vild med.
Mei? Hvorfor stirrer du - på Carter Murphy- - Meyhew?
Vi har stor ekspertise i at være 13-årige piger.
Vi bidrager med vores egne oplevelser i skabelsen af filmen -
- på en anden måde, end jeg kunne - have gjort i en film som "Wall- - E".
Scenen, hvor Mei ruller ind under sengen -
og pludselig tegner de her sexede tegninger ...
Og konflikten: "Hvorfor tegnede jeg dem?"
Jeg lå ikke under sengen og tegnede, men da jeg var 11, havde jeg en tøjklemme.
Jeg var forelsket i en ældre kvinde, -
men jeg vidste ikke, at jeg var lesbisk.
Jeg skrev hendes navn på tøjklemmen -
og hun dyrkedes sport, så jeg skrev også hendes trøjenummer.
Den lå på mit bord, og jeg kiggede på den. Det er den slags fjollede ting, man gør.
Jeg forstår helt klart, hvad det er, Mei har gang i.
Sådan her fra siden?
Vidste du, at jeg tvivlede på, om jeg var klar til opgaven?
Vi har prøvet det før på en kortfilm, -
men det er første spillefilm for os begge to.
Jeg var nervøs for at instruere, så jeg tænkte, at du også var nervøs.
Men jeg tænkte naivt: "Hvor meget sværere kan det være at instruere en spillefilm?"
Jeg var bange i begyndelsen. Domee var skræmmende.
Du var meget talentfuld og ...
- Jeg ville være en diva. - Det frygtede jeg ikke.
Du fik mig også til at betvivle ting, som jeg ikke havde betvivlet længe.
Jeg begyndte hos Pixar i maj 97 på "Græsrødderne".
Jeg kom fra traditionel animation, men computeranimation var noget helt andet.
Jeg skrev spørgsmål ned på en notesblok. "Er render farmen en zoo?"
"Hvad er en cookie? Må jeg få en?" "Nej. Det er ikke en småkage."
"Her kommer alle mine spørgsmål."
Danielle var helt klart en, jeg opsøgte, -
for hun dømte ikke og gav klare, koncise svar.
Når vi eksporterer tredje akt, kan vi så lave en med kun musik ...
En af de ting, jeg elsker mest ved Pixar, er, at jeg stadig stiller spørgsmål -
med samme grad af frihed og tryghed som første dag.
Det er en filosofi, jeg har bevaret, og noget, jeg opfordrer andre til.
Du er sikkert ikke den eneste, der ikke ved det, så spørg.
Vi begyndte på dem her i morges, så vær nænsom.
Lidt før jeg blev tilbudt at være - cheffotograf på "Wall- - E", tænkte jeg:
"Måske kan jeg blive cheffotograf om 10-15 år."
- Fedt. - Den her lyssatte vi på fem minutter.
Så bad Andrew Stanton mig være cheffotograf, -
og jeg var rædselsslagen for, at jeg ikke kunne.
Jeg tror, at vi begge to takker Andrew.
Vi fik den her opmuntring, som vi ikke ville have bedt om, -
indtil han gav os opgaven.
Det var en fantastisk oplevelse, men det var også skræmmende.
Jeg skulle finde ud af, hvordan jeg skulle klare mig igennem, -
selv om jeg tit følte mig på dybt vand.
Så besluttede vi -
at se på, hvordan vi kom væk fra Pixar-looket.
Vi ville skubbe til de stilmæssige grænser for både fortælling og look.
Vi brugte håndtegnede elementer og inspiration fra asiatisk kunst.
Det har været interessant at finde ud af, -
hvordan det kan bruges i en 3D-computeranimeret film.
Som VFX-supervisor ville jeg sørge for, -
at folk kunne yde deres bedste.
Ikke give ordrer, men give plads til at brillere.
Meget af det kommer fra Rona, -
for hun er den mest samarbejdssøgende production designer, jeg har arbejdet med.
Det har gjort en stor forskel for filmen og for folks glæde ved at lave filmen.
Og det her er den tillid, jeg vinder.
Det er ikke bare vores første koncert.
Det er vores første skridt ind i livet som kvinder.
Og vi skal tage det sammen.
Meis venner er Miriam, Abby og Priya.
De er hendes nørdeslæng.
De accepterer hende uanset hvad. Rød panda eller ej.
Det er en metafor for dengang, jeg fandt mit slæng.
- 4- - Town, her kommer vi!
Jeg elsker, at Mei har de her nære venskaber. Sådan er jeg også selv.
Jeg havde altid to eller tre bedstevenner.
Sære, nørdede mennesker, som fik mig til at grine og var lige så usikre.
I high school blev vi inviteret med til en fest.
Og så kørte vi derhen og sad lidt udenfor, -
og så sagde vi: "Lad os købe en kage."
Og så spiste vi hele kagen i bilen og kørte hjem igen.
Det var venner, som forstod, -
at man ikke følte sig tryg ved at gå ind og bare havde lyst til at hænge ud.
Undskyld, jeg kommer for sent.
Der gik noget tid, før jeg følte mig tilpas og fandt min egen stemme.
Da jeg begyndte, var jeg mere nervøs.
Jeg var en af kun få kvinder i story-afdelingen.
Det, der hjalp mig, var en støttegruppe for kvindelige storyboardkunstnere -
ledet af Mary Coleman og Nicole Grindle.
De sagde, at vi skulle føle os trygge ved at fortælle, hvad vores mål var.
Til en frokost sagde jeg spagt: "Jeg vil gerne være instruktør."
Jeg kan virkelig mærke vreden.
Hun springer op. "Undskyld, jeg ikke er ..."
Ming kunne også bevæge sig langsommere.
Ellers ser det godt ud. Er der andre bemærkninger?
- Der er du, Mei- - Mei. Du kommer ti minutter for sent.
Er du kommet noget til? Er du sulten?
Ming er ikke sådan at bide skeer med.
Hun er et sødt, uskyldigt barn. Hvor vover du at udnytte hende?
Da Sandra Oh blev Mings stemme, -
begyndte der at komme kød på karakteren.
Jeg vidste, I var dårligt selskab.
Sandra er sjov, men hun spænder vidt.
Hun tilføjede det, som Ming manglede.
Jeg har en leddeløs albue. Se! Jeg kan lave en perfekt cirkel!
Du ville have, at hun skulle have brede skuldre og tynde øjenbryn, -
som kinesiske kvinder havde i 60'erne.
Det skulle være traditionelt kinesisk blandet med "Working Girl".
Vi kunne ikke have skrevet Ming uden input fra Lindsey -
og andre mødre på filmen.
Mit synspunkt var den undertrykte teenagedatters, -
så det hjalp at høre fra den anden side.
Man finder ud af det hen ad vejen.
Jeg er vild med, at Ming ikke er en endimensional karakter.
Og som mor kan jeg værdsætte de øjeblikke.
Sloane?
Vil du huske mig på, at jeg skal melde os til din ...
- Efterårsfestival? - Ja.
Sommetider tænker man: "Burde jeg have den her samtale?
Burde jeg indtage en stærkere moderrolle?"
Man taler om hjertesorger og kærester og usikkerhed og kropsbilleder.
Jeg ved, hvad jeg føler, men jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Skal jeg lade, som om jeg ikke har de problemer?
Vi siger for sjov, at det ældste barn er som den første pandekage.
"Undskyld, kammerat. Jeg er ret sikker på, vi klokker i det."
Den tredje burde ikke få noget at klage over.
- Der er lukket for tilmelding. - Mor!
- Er det for sent? - Ja, åbenbart.
- Er du klar? - Ja.
Forældrerollen overvælder mig meget mere end mit arbejde.
Det er nok, fordi jeg føler, at der står meget mere på spil.
Hvert valg, man træffer som forælder, -
kan blive et skønt minde og en succes i forholdet til børnene, -
eller det kan blive en katastrofe, -
som de altid vil omtale som det mest pinlige, der er sket dem.
- Okay. Hvem vil have tøj på? - Mig!
Vi har begge to arbejdet hårdt og er blevet mødre sent.
Vi respekterer begge to, at karrieren er vigtig for os, -
så det prøver vi at beskytte.
Om fredagen er Paige alene med børnene uden barnepige, -
og jeg føler hele tiden, at jeg burde løbe ud for at hjælpe, -
men det forventer hun overhovedet ikke.
Det har gjort det meget nemmere at balancere de to ting.
Ikke at det altid er nemt, men det gør en kæmpe forskel.
I har virkelig rodet i dag.
Det er virkelig fantastisk. Børnene er næsten 17 måneder nu.
Måske kan I høre Jack græde. Det gør lidt ondt, for jeg har lyst til hjælpe.
Det er en kæmpe luksus, at jeg har kunnet se mine børn så meget.
Det havde ikke været muligt før.
Jeg ville have styrtet hjem bare for at se dem gå i seng.
Sommetider ser jeg dem til aftensmaden. Jeg putter dem altid.
Man får aldrig den tid tilbage.
Jeg synes, det fungerer godt. Færdig!
Først ved sjette visning havde vi endelig en slutning.
Det var nok, fordi det tog mig lang tid at bearbejde mit forhold til min mor -
og finde ud af, hvordan jeg kan være en god datter.
Jeg ved ikke, hvad løsningen er i det virkelige liv.
Skal man være tro mod sig selv eller ære sine forældre?
Det er en blanding. Der er ikke noget entydigt svar.
Før jeg blev mor, tænkte jeg ikke over, hvor hårdt det ville være.
Jeg ved ikke, hvordan folk klarer det, eller hvordan jeg selv klarer det lige nu.
Min mor har støttet mig meget i det, jeg gerne ville lave.
Hun har altid ment, at jeg vidste, hvad der var bedst.
Det har givet mig friheden til at blive den kunstner, jeg er i dag.
Glad baby!
Da jeg var barn, gik mine forældre fra hinanden, -
og min stræben efter perfektion kom sig af, -
at jeg ville være god nok til at beholde min far og min mor.
Og hvis jeg var en perfekt lille pige, ville mine forældre måske være sammen.
Ja. Og ...
Jeg fik noget godt ud af det.
Jeg føler, at det gjorde mig ambitiøs.
Siden jeg fik et barn, er mit værd -
og min identitet ikke så forbundet til andre.
Jeg føler mig som et helt menneske.
Enhver, som kan fortælle børn, -
at mens de gennemgår det her følelsesmæssige kaos ...
"Vil mine forældre elske mig, som jeg er? Hvem er jeg?"
Vi har brug for kunsten til at fortælle børnene, at det er okay.
Og det er også godt for forældre at se, -
at hele det vanvid er en naturlig del af livet, som former en.
Meilin siger, at hun ikke er som sin mor, og det er okay.
Og så indser hun, at hun vil tage det her til sig, -
som alle andre familiemedlemmer har prøvet at spærre inde.
Ved første øjekast repræsenterer den røde panda alt det, hun ikke vil være.
At være anderledes og føle, at hun ikke har kontrol over sig selv -
eller situationen på samme måde som før.
Man kan ikke blive den fantastiske person, det er meningen, man skal være, -
hvis ikke noget rokker ved den følelse af stabilitet.
At acceptere den røde panda er at have det okay med den del af sig selv.
Det er okay ikke at have kontrollen. Det er okay at være kaotisk og højlydt.
Det er okay at blive bemærket.
Hvis man accepterer det, er det en gave, der bliver ved med at give.
Da Mei gjorde det, åbnede livet sig for hende.
Året med pandemien har været ulig noget, nogen af os har oplevet.
Det har vært svært og stressende.
Det her er den sjoveste film, jeg har arbejdet på, -
så hvis den bare får folk til at grine, ville det være fantastisk.
Men den har også et dybere budskab om, at det er okay.
At være forvirret over, hvem man er -
og at skuffe sine forældre er en naturlig del af det at vokse op.
Hvis vi kan give det budskab til bare ét barn, -
så ville det være fantastisk.
Kom så.
Darren lavede en quiche i går. Se, din quiche bliver filmet.
Hvor har I indrettet det flot. Derind?
Hundene kommer herind og begynder at snorke højt.
Vil du, Rona, have Dylan til din ægtemand?
- Ja. - Tillykke. Nu må I kysse.
Dygtig. Har du den? Flot!
Færdig!
Nu på Disney+