Downloaded from YTS.MX
Mikor ötletekkel rukkolok elő,
azok általában nagyon ösztönösen születnek meg:
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Ezt a cuki dolgot szeretném képernyőn látni,"
aztán keresem meg a mögöttes jelentést, a metaforákat és a témákat,
hogy alátámasszam, miért úgy kell lennie.
De a kiindulási alap az, hogy "Olyan cukik,"
és "Nem lenne király, ha hatalmasak lennének?"
Izgatott vagyok.
- Mi is a panda neve? - Tenzin.
És a lány az idősebb, ugye?
Nem tudtam, hogy ilyen picik lesznek.
Az igazi vörös pandák nagyon cukik.
Domee Shi RENDEZŐ
Ez volt a fő oka annak, hogy egy róluk szóló történetet akartam írni.
Némelyiknek van egy kis pocakja.
A testük csőszerű, és hosszú, bolyhos farkuk van...
Rona Liu LÁTVÁNYTERVEZŐ
...az orruk pedig hegyes.
A farok kb. 45 centiméter.
Macskára, vagy inkább mosómedvére, medvére hasonlítanak.
Danielle Feinberg VFX SUPERVISOR
Még egy kis majmot is látok bennük.
Oda nézz!
Teljesen magányosan élnek.
Nem igazán kommunikálnak egymással.
Kicsit olyanok, mint a kamaszok.
- Tetszik a hosszú... - Az ott öregnek tűnik.
Sok párhuzamot látok
a vörös pandák és Mei története között.
A vörös pandák nagyon kötődnek az anyjukhoz.
Egész nap alszanak.
Bambuszt rágcsálnak, habár nem szabadna azt enniük,
mert a bambusz nem látja el őket elegendő tápanyaggal.
Olyanok, mint a lusta kamaszok,
chipset esznek és egész nap alszanak.
Kínában őshonosak.
És piros-fehér a színük.
Ami a kínai, de a kanadai zászló színe is.
Így tökéletes állatnak tűnt
a kínai-kanadai kamaszlány történetének elmeséléséhez.
Meilin Lee vagyok.
Amióta 13 lettem, a saját utamat járom.
Hozom a formám 0-24-ben, évi 365 napon.
A Pirula Panda Meiről szól,
egy kínai-kanadai lányról, aki Torontóban él 2002-ben.
Ez róla szól.
Egy anya-lánya történet.
A film lényegében a felnőtté válásról szól,
önmagunk megismeréséről és elfogadásáról.
- Mei- - Mei...
Megyek!
Mei élete teljesen megváltozik, mikor egy nap felébred,
és felfedezi, hogy egy hatalmas, két és fél méteres vörös pandává változott,
és rájön arra, hogy az átváltozást tudja irányítani.
"Ha teljesen nyugodt tudok maradni, akár életem végéig is,
"akkor ember maradhatok, és minden oké lesz."
Igen.
De az élet nem így működik.
Ó, a francba!
Anya!
FOGADD EL A PANDÁT
A vörös panda lényegében a kamaszkor varázsának metaforája.
A kislányt jelképezi,
aki azt hitte, mindent kézben tart,
de hirtelen egy nagy, szőrös, izzadós
pukkanccsá válik.
4*TOWN örökké?
Ez a panda hihetetlenül aranyos.
Ez igaz is a lányoknak arra az életszakaszára.
Bizonyos szempontból szörnyű időszak.
Már nem vagy gyerek, de még felnőtt sem.
Szegény lány tükörbe néz,
és azt látja, hogy tiszta szőr, büdös,
és akkora, hogy nem fér be az ajtón.
Panda Mei csak félig ura a helyzetnek.
A egyik pillanatban jól van, a másikban pedig már...
Nem is tudom,
de ez jól leírja azt, amit a kamasz éveiben érez az ember.
Testi és érzelmi változások is vannak.
Arról szól, hogy: "Elfogadhatom-e, aki vagyok? Belenőhetek?
"Szerethetem-e magam akkor is,
ha tudom, hogy megváltoztam, nem az vagyok, aki voltam?"
- Minden a terv szerint halad. - Nagyjából igen.
PIRULA MŰVÉSZETI SZOBA
A karrierem során ez az első alkalom,
hogy a produkció minden kulcsfontosságú vezetője nő,
és úgy érzem, ez teljesen más hangulatot teremt.
Fantasztikus dolog,
hogy egy csak nőkből álló vezetőségünk van.
A karrieremet teljes egészében olyan értekezleteken töltöttem,
ahol egy voltam nagyon kevés nő közül.
Most pedig csak nők ülünk egy szobában, tervezgetünk,
és ez őrületes érzés számomra, nagyon más élmény.
Minden más ebben a filmben.
Erre nem is tudnék anélkül válaszolni, hogy ne Domeeval kezdeném.
Jó kislány, pont olyan, amilyen én voltam.
Domeeről először
egy tíz másodperces animációs klipje kapcsán hallottam.
Főiskolás voltam, és a blogjára tette ki ezt a klipet.
Egy K-pop számra táncoló, twerkelő hörcsög volt a klipben.
"Ki ez a lány?
Egy nap valószínűleg nagyon vicces rendező válik belőle."
Mikor belekezdtem a filmbe,
szerettem volna valami különlegeset létrehozni.
Négy évet fogunk ezzel tölteni az életünkből,
muszáj valami nagyot alkotni.
Domee Shi vagyok, a Pirula Panda rendezője,
és mióta elkezdtük ezt a filmet csinálni,
azóta minden konvencióval szakítunk és évi 365 napon át, 0-24-ben nevettetünk.
Jogilag évi 261 napon át kilenctől ötig.
pirula
Most azt viselünk, amit akarunk,
azt mondunk, amit akarunk
és csak úgy cigánykerekezünk egyet
ha épp ránk jön.
Domeeban igazi őserő lakozik.
Elsőfilmes rendező.
Már rég dolgoztam elsőfilmes rendezővel,
és nagyon élvezem.
Végezetül, üdv a Pirula Pandában!
PIRULA
Fények? Hangmagasság.
Változtatott ez valamin? Igen.
- Köszöntök mindenkit! - A kamerával ne foglalkozzatok!
- Itt sincs. - Ne nézzetek ide!
A film készítése egy hosszú maratonnak tűnik.
Az első pár évben főként én voltam,
és Julia, a forgatókönyvírónk...
Julia Cho ÍRÓ
...Rosie Sullivan, történetvezető...
Rosana Sullivan TÖRTÉNET
...a történetes csapat, meg Nick, a vágónk.
Nick Smith VÁGÓ
A tekercseken dolgoztunk ekkor.
Igen, egy kalózhajó részének érzi magát az ember.
Mert mind együtt dolgoztok, hogy kiizzadjátok ezeket a rajzokat,
és mind a rendezőből próbáltok reakciót kicsikarni.
Elkezdtünk együtt dolgozni, és nagyon hamar
világossá vált, hogy ez a nő nagyon tehetséges.
Pontosan tudja, hogy akarja megvalósítani az elképzeléseit.
És aztán ta-dam,
képzeld azt, hogy képregényszerű háttere lesz.
Köszönöm, Margaret. Remek munka.
Nagyon egyedi filmes látásmódja van,
és a megvalósítás is különleges,
a humora, hangja, mind hozzátesz.
Gondoltam, kiteszem ide elétek, hogy lássátok, beleillik-e a világunkba.
- Ilyesmit keresünk? - Igen. Igen. Bocsánat.
Úgy érzem, sokkal inkább rendezőnek kell lennem a kamera miatt.
A csapat lassan egyre nagyobb lett.
Hogy általános képet kapjatok a háttérben álló épületekről.
Ez nagyon emlékeztet Torontóra, sok ilyen régi épületet látni.
És tavaly berobbant az egész.
És ez a világjárvány alatt történt.
Úgy alakult, hogy épp akkor
volt a legtöbb munka, mikor mind otthonról dolgoztunk.
Szia, Frankie! Szia, kicsikém!
Talán nem egyértelmű, nem tudom,
de a filmkészítés hatalmas csapatmunka,
így minél több lehetőség van együttműködni a munkatársaiddal,
annál jobb lesz a film.
Amikor kiléptünk az ajtón, és elkezdődött az otthonlét,
Domee azt mondta: "Hát, talán kávézhatnánk együtt, vagy valami,
"hogy kapcsolatban maradjunk a csapattal.
Mind remek ötletnek tartottuk.
Eleinte csak arról szólt,
hogy jó érzés
háromnál több embert látni az életedben.
És heti szinten hallani a rendező felől szintén klassz dolog.
...Mei küzdelme a második jelenetben...
Még ha csak apróbb hírekről is van szó,
kapcsolatot jelentett a külvilággal.
A muszter-csapatunk néhány javaslatával kezdünk.
Nagyon meglepődtem,
mert rendszeresen százvalahány ember is csatlakozik.
Köszönöm!
Ez kivételesen rossz volt és nagyon hamis. De imádtam.
Igyunk egy jobb 2021-es évre!
A járvány idején próbálunk a lehető legjobban összefogni
ezzel a hatalmas filmstábbal, ami elég klassz dolog.
Én a film VFX supervisora vagyok.
Legutóbb 20 éve töltötte be nő ezt a pozíciót a Pixarnál.
Majdnem 15 évig voltam operatőr,
a karrierem nagy része a Pixarnál a világításról szólt,
hogy hogyan hozzuk létre a lehető legszebb filmeket,
hogyan segítsük a világosító csapatot...
Egy kicsit ebből, annak ellenére, hogy az elkapná a fényt.
Hogyan kommunikáljunk a rendezővel,
hogyan egyeztessünk más osztályokkal, hogyan alkossunk új dolgokat.
És most új pozícióban vagyok,
az erősen technikai részt és a kreatívok egy részét felügyelem,
és most a film vezetőségébe tartozom.
Ezzel egyidőben pedig megszülettek a gyermekeim.
Ikreim vannak, egy fiú és egy lány.
Nem tudom, valaha is gondoltam-e arra, hogy anya leszek.
Vannak napok, mikor az érzés mindent elsöprő.
De már másfél éve anya vagyok.
És két éve vagyok ebben a pozícióban.
Mindkettőt nagyon szeretem, és nehéz lenne elképzelni nélkülük az életem.
És összeházasodtam a csodás feleségemmel.
- Helló! - Helló!
Skacok, megjött anyu!
Sziasztok, skacok!
Paige az Alameda megyei tűzoltóság zászlóaljparancsnoka.
Ő a legmagasabb rangú nő azon az osztályon,
amire mérhetetlenül büszke vagyok.
Nem örülne, hogy vele dicsekszem, de imádok vele dicsekedni.
A kedvenc témáim egyike.
Be tudsz majd ugrani a befejező részre?
2:30-ra emeljük, azt hiszem.
Ő itt Lindsey Collins, a Pirula Panda producere.
A producer az, aki levezényli ezt az óriási cirkuszt.
- A cirkuszigazgató? - Ő a cirkuszigazgató.
Mikor kezdünk begolyózni, Lindsey előáll, hogy: "Oké, csináljunk egy tervet!
Találjuk ki, hogy valósíthatjuk meg!"
Szóval hogy ez meglegyen,
valószínűleg párhuzamosan fogunk dolgozni egymással, ami remek.
Lindsey nagyon okos, szerintem mindig vagy száz lépéssel előrébb jár,
így én aggódhatok a jelen kihívásain.
Én nagyon jól tudok korlátok és keretek között dolgozni,
ő pedig remekül körberajzolta ezeket nekem,
hogy megőrülhessek és feszegethessem a határokat.
Csak hogy egy kicsit világosabbá tegyük a cselekményt...
Úgy érzem, sokat tanultam abból, hogy figyeltem őt és együtt dolgoztunk
a rendező partnereként látom.
Ebbe beletartozik, hogy kreatív partner is legyen, de a csapat irányítása
és a megfelelő emberek összegyűjtése is az ő feladata.
Az összes megbeszélésen ott vagy,
mindig ötletelsz, hogyan lendíthetnénk tovább a cselekményt,
és segíted a gyártást, de nemcsak azzal, hogy irányítod,
hanem az érzelmes, kreatív oldaladdal is.
- Tényleg. - Köszönöm, Rona.
Tetszik, amikor...
Ő itt Rona Liu.
Ő a Pirula Panda látványtervezője.
A látványtervező a producert és rendezőt követő elsőként
kiválasztott személy.
Tudod, arról beszélünk, hogy az értékek nagyon szűkösek.
Azért, mert az ő dolguk a kezdetektől fogva az,
hogy kitalálják, hogyan fog kinézni a film.
Ebbe beletartoznak a karakterek, díszletek, színek, tónus és a stílus.
A feladatom, hogy szorosan együttműködjek a rendezővel,
és gondoskodjam arról, hogy az elképzelései
az egész részlegen és a képernyőn is érvényesüljenek.
Üdv mindenkinek!
A mai napon
Athenával és a pandajelmez kialakításával kezdünk.
A farkán
a világosabb rész lehetne vörösebb.
Tudom, hogy az információ, amit nyújtok, másnak szükséges a munkája elvégzéséhez.
Hangsúlyozzuk a két oldalt, ahol a csillag és a szív van!
Úgy érzem, a munkám legfontosabb része ez,
hogy mindenki élvezze a munkáját.
Oké.
Szép munka, emberek! Köszönöm.
- Köszi. Sziasztok! - - - Köszi.
Az, hogy babát várok, miközben sok a munka,
határozottan arra késztetett, hogy sokkal jobban bízzak a csapatomban.
Életemben először
tudtam jó lelkiismerettel azt mondani Sophiának, a főnökömnek,
hogy több pihenésre van szükségem.
Tehát ennek van értelme.
Hé, Rona, most hol vagyunk?
A nappaliban vagyunk.
Ez a házunk bejárata.
Ő a cicánk.
Ő pedig a jövendőbeli férjem.
Zoomon házasodunk össze pénteken.
Már olyan régóta jegyben járunk, hogy arra gondoltunk, talán itt az ideje.
Igen.
Az, hogy hátra tudtunk lépni,
érintkezni tudtunk egymással és meg tudtuk kérdezni, hogy telik a napod,
valamint hogy igazán egymásra tudtunk hangolódni most először,
nagyon megnyugtató volt.
Egyedüli gyerek vagyok,
és apukám sokat utazott munkaügyben.
Így sokat voltunk kettesben anyukámmal.
Kínai buszos kirándulásokra mentünk.
Ő választotta ki, hová utazzunk.
Az úti céljaink közt szerepelt Atlanta,
vagy Halifax,
Prince Edward-sziget.
Lehet, hogy nem a legizgalmasabb helyek,
de rengeteg időt töltöttünk beszélgetéssel a buszon.
Eleinte jó volt,
de az ember óhatatlanul felnő és megváltozik,
és saját barátai és saját élete lesz,
és arról szól a történet, hogy ez az átmenet miként megy végbe.
Imádom a fényeket.
Mindent imádok ebben a jelenetben.
Remek munka, srácok!
Rég voltam 13 éves.
De emlékszem, hogy egy hullámvasút volt.
Nagyon viharos időszak az ember életében,
szerintem főleg egy lányéban.
Apróságok kaphatnak hatalmas jelentőséget,
és egy nap még rajongsz valamiért, a következő nap meg már gyűlölöd.
Tavaly nem is tetszett 4* TOWN,
most meg a legjobb dolog,
ami valaha történt velem.
A filmhez személyesen kötődöm,
mert a saját életem ihlette, hogy milyen volt Torontóban felnőni
túlféltő szülők egyedüli gyerekeként.
Zoomon fogunk beszélni a szüleimmel,
ők pedig megmutatják nekünk az általam készített
összes művészeti alkotást.
Mindent összegyűjtöttek.
Igen, mindent. Mindent.
A szüleim!
Sziasztok!
- Szia, Domee! - Helló!
Mi a helyzet? Fura, hogy egy egész stáb van a házban?
Igen. Igen, emberek mindenütt. Körülvesznek.
A kanadai Torontóban élnek.
Ugyanabban a házban, amiben felnőttem,
és minden ugyanúgy néz ki, valahányszor visszamegyek.
Írtál egy levelet a Mikulásnak, hogy hozzon havat, emlékszel?
Igen. Aztán válaszoltál a Mikulás nevében.
Kedves Domee! Köszönöm az aranyos levelet.
Nagyon elégedett vagyok a teljesítményeddel.
Miért mondana ilyet a Mikulás?
Azt kértem tőled, hogy minden héten írj egy történetet.
1998-tól 2003-ig. Nézd, mind tökéletes!
Tartalomjegyzéket és előszót is írt.
Fel tudnál olvasni az előszóból?
Ez Domee Shi írásainak gyűjteménye negyedikes és hatodikos kora közt.
Amikor kicsi volt, Domee imádott írni és rajzolni.
Apa volt a rajzmesterem,
de az írásra anyukám bátorított.
Erre a művedre nagyon büszke vagyok.
Ez az egyik...
Gyenge a wifi.
...darab.
Szép dolgokat mond rólam, és én nem hallom.
Sosem szokott dicsérni. Gyerünk már!
Látod?
Domee Shi Animáció, 2011
Igen. Miért... Olyan nagy.
A nappaliban
van egy folyamatosan bővülő Domee-szentély.
Olyan, mintha nagyon szeretnének,
én pedig meghaltam volna.
Hat éves voltál,
mikor megkaptuk a kanadai állampolgárságot.
Igen, emlékszem a bíróra.
Hallottam, hogy összeszedtétek az összes vázlatfüzetemet.
Nézzük át őket együtt!
- Pokémon. - - - Igen, Pokémon.
Ez általános iskola.
Aztán gimiben elkezdtem szép embereket rajzolni.
Főként fiúkat. Ha fiúkat láttok, közeledünk a gimnáziumhoz.
Na és ez?
Ó, istenem!
Ez annyira kínos.
Volt ez a rajongói rajzverseny, amire jelentkeztem,
ahol Draco Malfoy gyerekeit kellett lerajzolni.
Oké, talán nézzünk bele egy másik vázlatfüzetbe!
Devon.
Emlékeztethetlek rá, hogy az igazi férfiak hogy néznek ki?
4*TOWN!
Egy kamasz lány életében annyi vicces helyzet van,
és erről nem nagyon szólnak filmek, ezért alig várom, hogy megmutassuk,
milyen furcsák tudnak lenni a lányok,
mert én tiniként teljesen ilyen voltam,
és fiatal felnőttként és most is.
Imádom, hogy Mei magabiztosan dinka,
és így vállalja magát.
Úgy érzem, ő az a lány, aki én szerettem volna lenni.
Mei és én nagyon hasonlítunk.
Pörgős, hangos, nem érdekli, hogy mások mit gondolnak.
Minden címkét elfogadok és elismerek.
Annak ellenére, hogy én stréber voltam.
Ezt nem is vettem észre, és sokat segített.
Sosem kérdőjelezi meg önmagát,
és küzd az ellen, amit elvárnak tőle.
De mélyen legbelül mindig is tudta, hogy ő kicsoda,
és mindig is nagyon elfogadó volt önmagával szemben.
Emlékszem erre az életszakaszra, mikor ennyi idős lettem,
és aztán nagyon félénkké váltam, mikor pattanásaim lettek.
Nagyon figyeltem a testemet, és ugyanezt az élményt akartam felfedezni
a vörös pandává váló Meijel.
Ő egy nagyon összeszedett lány
egészen addig, míg a varázslatos pubertáskor be nem üt.
Minden rendben lesz.
Nem, nem lesz! Kimennél végre?
Hogy mondtad?
Rosalie Chiang MEILIN LEE HANGJA
Komolyan mondod?
Szerettem volna, ha Mei hangja különleges.
Hogy olyan legyen, mint egy igazi lány.
Istenem, ez nagyon király volt!
Rátaláltunk Rosalie Chiangra.
Rosszul érzed magad, hogy visszautasítod, mert ő az anyukád.
Nagyon jól passzolt a hangja.
Volt benne valami bájos tökéletlenség.
Fontos volt, hogy Meit olyanra tervezzük, amilyennek mi látjuk magunkat.
Az arca kerek, a bokája vastag.
A zömök, cuki megjelenést hoztuk előtérbe.
Hasonló típusúak a karakterek és a díszletek is.
Egymás arcát nézve megállapítottuk: "Anyajegyeink vannak.
Rajta is lesz anyajegy."
- Te meg azt mondtad: "Rona, neked..." - "Vicces az ajkad."
Van egy kis mélyedés az ajkadon. Használjuk fel ezt is!"
"Hé, Rona, a te szemöldököd nagyon foltos."
Amikor ezekről a testrészeidről van szó, és a rendező azt mondja:
"Hé, ez tetszik! Legyen a főszereplő is ilyen",
akkor felteszed a kérdést, miért is utáltad addig magadon.
Jin! Jin! Elkezdte!
Mit csinálsz?
Ez a történet számomra nagyon is a mindennapi életemet idézi.
Utálom beismerni, hogy sokkal inkább hasonlítok az anyukára,
mint a főszereplőre, mert van három tizenéves gyermekem.
Tizenévesek, hormonok és a kamaszkor vesz körül a munkahelyemen.
Aztán hazamegyek, és ugyanúgy, ha nem nagyobb mértékben
kamaszkor és hormonok vesznek körbe odahaza.
Megsétáltatjátok a kutyát?
Együtt viszitek el, vagy külön-külön?
Sziasztok! Köszi.
Nagyon jól viselkedtek.
Általában nem megy ilyen simán.
Hogy mi az első számú szabály a családomban? Tiszteld a szüleidet!
Ők a legfelsőbb lények, akik életet adtak neked...
A legkevesebb, amit cserébe tehetsz...
hogy minden kérésüket teljesíted.
Szerintem gyerekként mindkettőnkön nagy volt a nyomás,
- hogy a szüleink büszkék legyenek ránk. - Igen.
Rajtam volt nyomás.
Nagyon rágörcsöltem.
A jó jegyek voltak a legfontosabbak.
A tökéletes lány képét akartam kialakítani.
Soha nem kérek semmit.
- Egész életemben a tökéletes kis Mei- - Mei voltam. Templomi feladatok, jegyek...
- Hegedű! - Sztepptánc.
Igen. Annyira jók voltunk.
Ha amúgy sem bíznak bennünk, akkor mi az értelme?
Mei azzal küzd a filmben,
hogy egyrészt az anyukája aranyos kicsi lánya akar lenni,
másrészt szabadjára akarja engedni a benne lakozó fenevadat.
Ezzel a legtöbb gyerek megküzd,
főként szerintem a bevándorló gyerekek, hiszen rajtuk nagyobb a nyomás,
hogy továbbvigyék a családi örökséget, és hogy bizonyítsák, hogy az új országba való
költözéssel hozott áldozatok nem voltak hiábavalóak. Viszont egy új országban vagy
és őrülten klassz dolgokat élsz át,
amiket a szüleid talán nem tapasztalhattak meg gyerekként.
Két világ közé kerülsz,
és Meinél ezt az érzést akartam hangsúlyozni
hiszen ő szó szerint egy kislány és egy panda között lavíroz.
Tízéves koromban költöztünk az Egyesült Államokba,
és anyukámnak mindig is a keleti gyökerei voltak a legfontosabbak.
Amikor megérkeztem,
én voltam a jó kínai kislány, mert csak ezt tudtam,
majd ahogy egyre jobban hatott rám a nyugati kultúra,
és megtapasztaltam, milyen amerikai tinédzsernek lenni,
úgy kezdtünk összezördülni anyukámmal.
Rá kellett jönnöm, hogyan hidaljam át a szakadékot aközött,
hogy kötelességtudó lány legyek,
hűséges önmagamhoz, és jó barát is.
Nyolcadikos koromban megismertem a legjobb barátnőmet, Aya Alaadelt.
Megtanította,
hogy a lányok is el tudják böfögni az ábécét.
A lányok is játszhatnak videójátékokkal.
Ha pofára esel, nevethetsz egy nagyot magadon.
Nem kell szégyellned a döntéseidet,
a hibáidat, önmagad.
Minderre felnyitotta a szemem.
Ez itt Bao.
- Ő... - Az első babád.
- Az első babánk. - Az elsőszülöttünk.
Az első babánk.
Rona tervezte ezt az aranyos kis orrot neki.
A saját orrunkat használtuk.
Az anyukádra hasonlítasz.
Volt egy fejlesztés alatt álló rövidfilmem, abból lett Bao,
és Rona volt az egyik első ember, akit bevontam a történetbe.
"Hű, nagyon jól rajzol és nagyon jó az ízlése", gondoltam magamban,
"és nagyon menő csaj.
Szükségem van egy művészre, hogy a következő szintre emelhessük."
Őszintén szólva én a világ végére is követnélek.
Szerintem Domee egy zseniális elme.
Jól összeillünk, és nagyon nyíltan
tudunk egymással kommunikálni.
Az ízlésünk bizonyos szempontból különbözik,
emiatt együtt még jobbat tudunk alkotni annál,
mintha külön-külön dolgoznánk.
Szia, Bart! Szia, Lisa!
A filmben Mei családjának van egy temploma, és azzal foglalkoznak.
Több kirándulást is tettünk
Kalifornia-szerte különböző történelmi templomokhoz,
amelyeket korai kínai telepesek építettek,
hogy benyomást kapjunk arról, milyenek is ezek az ősi templomok.
Kínában egy templom mögött laktunk a nagymamámmal,
és ez egy nagyon kedves emlék számomra.
Gyertyákat öntöttem, és eladtuk őket a templomba látogatóknak.
A nagymamám megtanított rendesen imádkozni.
Mikor a templom díszletet terveztük,
klassz volt a templomoknál látott részleteket,
felbukkanni látni a háttérben.
Például egy üveg növényi olajat.
Tisztítószereket eldugva a sarokban.
Az aranyláz óta ott lehettek.
Ezek a szegényen érkezett bevándorlók
képesek voltak felépíteni a saját kis otthonukat.
Ez a bevándorló szellemet idézte.
Ronával magunkra ismertünk benne,
mert a művészetünkre
keleti és nyugati inspirációk is hatnak.
Hasonlítson az arcformájuk? Legyen harang alakú?
Emlékszem, hogy kijelentetted: "Ron, ez nem egy kínai film.
Ez a felnőtté válásról szól,
csak történetesen egy kínai kislány felnőtté válásáról."
Bele kell helyezkednünk egy 2002-ben Torontóban felnőtt
13 éves lány helyzetébe.
- Mit szerettünk mi 13 éves korunkban? - Igen.
A Varázslatos álmokat szerettük. Az animét.
A rajongók miatt szerettem bele igazán az anime világába.
A rajongásom szenvedélyes rajzokhoz vezetett. Volt egy titkos vázlatfüzetem.
Csatlakozol egy online közösséghez, rajongói rajzokat készítesz,
mások pedig hozzászólnak,
ez pedig bátorít, hogy még többet rajzolj.
Engem ez ösztönzött arra, hogy rajzoljak.
Gyerekként menekülés volt a rajzolás.
Tudom, hogy ázsiai vagyok, de a sulimba csak fehérek jártak.
Jó volt így kapcsolódni az ázsiai oldalamhoz.
Nem volt barátom,
így szerettem olvasni arról, milyen lenne.
Igen, és a legtöbbjüket nők rajzolták és írták.
Sok történetet meséltek női szemszögből,
ahol ők a hősök,
megmentő szerepben, vagy elérik, hogy az összes fiú
beléjük szeressen.
Ez a házam. Ő a barátom, Darren.
A sok játékkonzolom.
A karantén során stresszűzésre használtam ezeket.
Ez egy fantasztikus Miyazaki képzőművészeti könyv,
a Ghinli Múzeumról szól.
A karantén során szereztem ezt a szőnyeget.
Diane imádja ezt a szőnyeget.
Hol van Diane? Diane?
Ne félj, ne félj!
Ne félj! Gyere ide!
Megvagy!
Ki fog jönni, csak félénk.
Még nagyobb sebesség kellene,
mikor pandává alakul, és előre lendül.
Az egész film során az anime előtt tisztelgünk.
Az arckifejezésekben és színészi játékban is megmutatkozik,
Mei csillagos szeme,
mikor meglátja a fiút, akit nagyon-nagyon szeret.
Mei?
- Miért bámulod Carter Murphy- - Mayhew-t?
Határozottan sok szakértelemmel rendelkezünk arról,
hogy milyen 13 éves lánynak lenni.
Megélt tapasztalatot
viszünk bele a filmkészítésbe,
talán másképpen,
mint ahogy az mondjuk a WALL•E-ban lehetséges lett volna.
Az a jelenet, amikor Mei az ágy alá gurul,
és hirtelen megragadják a dolgok,
elkezd szexi képeket rajzolni, és jól kirajzolódik a konfliktus:
"Miért rajzoltam ilyesmit?"
Én nem az ágyam alatt rajzolgattam,
de 11 évesen volt egy fából készült ruhacsipeszem,
és nagyon bele voltam zúgva egy nálam idősebb nőbe,
de akkor még nem tudtam, hogy meleg vagyok.
És emlékszem, hogy ráírtam a nevét
a ruhacsipeszre, majd megfordítottam.
És sportolt, így a mezszámát is ráírtam,
és a csipesz ott hevert az asztalomon, néha ránéztem.
Ilyesmire gondolok, ezekre a banális apróságokra.
Megértem, amit Mei csinál.
Oldalról így nézne ki?
Tudtad, hogy nem éreztem késznek magam?
- Hogy látványtervező legyél? - Igen. Bizonytalan voltam.
Rövidfilmet már csináltunk. De te is elsőfilmes vagy...
Én is elsőfilmes látványtervező vagyok.
Úgy gondoltam, hogy mivel én izgulni fogok az első rendezésem miatt,
te is izgulni fogsz a látványtervezés miatt,
de naivan azt hittem:
"Mennyivel lehet nehezebb játékfilmet rendezni?"
Eleinte nagyon féltem, őszintén.
Domee elég ijesztő volt, ugye?
Tényleg, nagyon tehetséges voltál, és...
Díva leszek.
Nem, amiatt sosem aggódtam.
Ez is jó volt,
mert ez által én, aki egy ideje már ezzel foglalkozom,
megkérdőjeleztem dolgokat, amik maguktól értetődtek.
'97 májusában kezdtem el a Pixarnál dolgozni az Egy bogár életén.
Hagyományos animációkkal dolgoztam,
de akkoriban a számítógépes animáció még teljesen más volt.
Emlékszem, volt egy jegyzettömböm, amibe kérdéseket írtam fel.
Például: "A renderfarm egy állatkert?
"Mi az a süti? Kaphatok egyet?"
Mire ők: "Nem, nem kaphatsz. A süti valójában nem süti.
Azt mondtam: "Hát, remélem, örültök a kérdéseimnek!"
Danielle mindenképp olyasvalaki volt, akit kerestem,
mivel nem ítélkezett, szép, világos és tömör választ adott.
Amikor a harmadik felvonást exportáljuk,
lehetne egy olyan, amelyikben csak zene van...
Az egyik, amit a legjobban szeretek a Pixarban,
az az, hogy mindig ugyanolyan szabadon
és ugyanolyan biztonsággal teszek fel kérdéseket, mint az első napomon.
Azóta is ez a filozófiám.
És szeretek másokat is erre biztatni, mikor belekezdenek valamibe.
Ha te nem tudod,
valószínűleg más sem tudja a teremben, úgyhogy kérdezz!
Ezeket ma reggel kezdtük el.
WALL•E Világításvizsgálat 2008
Szóval légy kedves!
Nem sokkal azelőtt, hogy felkértek, hogy legyek a WALL•E operatőre,
gondoltam: "Nem tudom, hogy valaha is operatőr lesz belőlem,
talán 10 vagy 15 év múlva."
Hű, ez nagyszerű!
Ezt öt perc alatt világítottuk be.
És aztán Andrew Stanton felkért, hogy legyek a WALL•E operatőre,
én pedig rettegtem, mert nem tudtam, képes leszek-e megcsinálni.
Mindketten nagyon sokat köszönhetünk Andrew-nak.
Mindketten megkaptuk a bátorítást, amit magunktól egyikünk sem kért volna,
míg azt nem mondta: "Nem, szeretném, ha ezt csinálnád."
Csodálatos élmény volt.
De sokszor rémisztő is volt,
mert erőfeszítésbe került, hogy ne billenjek ki,
hogy túléljem,
még akkor is, ha sokszor úgy éreztem, hogy nem tudom, mit csinálok.
Aztán elhatároztuk,
hogy csinálhatjuk másképp.
"Hogyan léphetünk ki a Pixar látványvilágából? Hogy alkothatunk újat?"
A stílus határait feszegettük
a cselekményvezetéssel, a kamerával,
a dolgok kinézetével,
kézzel rajzolt elemeket használtunk,
de az ázsiai művészet hatásai is fellelhetők.
Érdekes volt kitalálni, hogyan lehet
ezeket a darabokat felhasználni egy 3D-s számítógépes animációs filmben.
Én mindenképp VFX supervisor akartam lenni
hogy biztosítsam mindenkinek azt,
hogy a legjobbat hozza ki magából.
Nem dirigálni akartam,
hanem hagyni, hogy megcsillogtassák a tudásukat.
És meg kell, hogy mondjam, ez főként Ronával kezdődött,
mert ő a legegyüttműködőbb látványtervező,
akivel valaha is együtt dolgoztam.
Szerintem ez nagyban hozzájárult a filmhez
és ahhoz, hogy mindenki élvezze a filmkészítést.
Én pedig ezzel a bizalommal és magabiztossággal gazdagodom.
Ez nem csak az első koncertünk.
Ez a nővé válásunk első lépése.
És együtt kell megtennünk.
Mei barátai Miriam, Abby és Priya.
Ők a kis dilis csapat.
Meit elfogadják olyannak, amilyen.
Akár vörös panda, akár nem.
Ez annak a metaforája, amikor én is megtaláltam a csapatomat.
4*TOWN, jövünk már!
Szeretem, hogy Meit mély barátság fűzi ezekhez a lányokhoz.
Én magam is ilyen vagyok.
Mindig két vagy három legjobb barátom volt.
Mókás, dinka emberek, akik megnevettetnek,
és hozzád hasonlóan bizonytalanok önmagukkal kapcsolatban.
Ha középiskolában meghívtak egy buliba,
mi meg: "Tök jó."
Aztán odaértünk a buliba, és egy darabig odakint ültünk,
majd egymásra néztünk: "Inkább vegyünk egy tortát!"
Majd megettük a tortát, ott a kocsiban, egy egész tortát, és hazamentünk.
Ez a barátokról szól, akik figyelnek rád,
mikor nem akarsz bemenni a buliba.
"Ehhez nem vagyok elég magabiztos,
inkább csak veletek szeretnék lógni."
Hali! Bocsi, hogy késtem.
Időbe telt kitalálni, hogyan érezzem jól magam,
és találjam meg a hangom.
Eleinte jobban izgultam.
A történetes részlegen csak páran voltunk nők.
Sokat segített
egy női történetírókat segítő csoport,
a Story Artistas,
melyet Mary Coleman és Nicole Grindle vezet.
Segíteni akartak, hogy magabiztosan
meg tudjuk fogalmazni, mik a céljaink.
Emlékszem arra az ebédre, amikor halkan kimondtam,
hogy rendező szeretnék lenni.
Klassz. Igen, érzem a haragot.
Mintha felemelkedne: "Bocs, én nem..."
Minget ábrázolhatnánk még lassítottabb felvételben.
- Aha. - Egyébként jónak tűnik.
Valakinek hozzáfűznivalója? Megjegyzése?
- Mei- - Mei, hát itt vagy.
- Szia, anya... - Tíz percet késtél.
Mi történt? Megsérültél? Éhes vagy?
Ming egy fáradhatatlan harcos.
Ő egy édes, ártatlan gyermek.
Hogy merészeli kihasználni?
Amikor Sandra Oh Ming hangja lett,
akkor éreztem, hogy Ming karaktere elkezdett kinyílni.
Tudtam, hogy bajkeverő vagy.
Sandra nagyon vicces, és rendkívül sokoldalú.
Ő volt a kirakós hiányzó darabja Mingnél.
A könyökömben két ízület van! Nézd! Tökéletes kört tudok csinálni!
Ez remek volt.
Azt hiszem, tervezés szempontjából
erős vállakat akartál neki,
vékony szemöldökkel,
ami a '60-as évekbeli kínai nőket idézi,
- chőngszámmal, meg ilyesmivel. - A hagyományos kínai vonalat akartam
- vegyíteni a Dolgozó lánnyal. - Aha.
Ming karaktere nem sikerült volna ilyen jól Lindsey
és a sorozat más anyukái észrevételei nélkül.
Én pusztán az elnyomott kamaszlány szemszögéből közelítettem meg.
Így jó volt a másik oldal véleményét is hallani.
Nem tudhatsz mindent, menet közben rakod össze a dolgokat.
Szeretem Mingben, hogy nem unalmas, egydimenziós karakter,
főként anyaként nem az.
És mivel én is édesanya vagyok, értékelem ezeket a pillanatokat.
Hé, Sloane?
Vacsora előtt emlékeztetsz, hogy jelezzek vissza az...
- Őszi fesztiválra? - Igen.
Beszélgetéseket folytatok velük, és eltűnődöm:
"Jó, hogy erről beszélünk?
"Nem az anyaszerepet kellene erősítenem?
Azt sem tudom, mi az."
Összetört szívekről, randizásról, önbizalomhiányról és testképről beszélünk.
Tudom, mit érzek ezekkel kapcsolatban,
de azt nem tudom, hogy mit mondhatnék róluk.
Vajon úgy kéne tennem, mint akinek nincsenek ilyen problémái,
vagy meséljem el, hogy mindet átéltem?
Mindig viccelődünk arról, hogy a legidősebb gyerek az első palacsinta.
Tudod...
"Bocs, haver, de tuti, hogy elszúrjuk."
A harmadikkal már nem lesz gond.
Neki nem lesz miért panaszkodnia.
Srácok...
Már nem lehet visszajelezni.
Anya!
- Oké. - Már túl késő?
Igen, úgy tűnik. De nem baj.
- Kész? - Igen.
Szülőnek lenni bizonyos szempontból fárasztóbb, mint a munkám.
És szerintem azért, mert sokkal több forog kockán.
Minden szülőként hozott döntés
szuper emlékké válhat,
és jobbá teheti a kapcsolatotokat,
de ugyanígy hatalmas katasztrófához is vezethet,
amiről életük végéig úgy fognak beszélni,
mint a valaha történt legkínosabb dologról.
- Oké. Ki akar felöltözni? - Én!
Mindketten keményen dolgozunk,
és későn lettünk anyukák.
Ezért mindketten tekintettel vagyunk arra,
hogy a munkánk és karrierünk milyen fontos,
és ezt igyekszünk tiszteletben tartani.
Péntekenként Paige van itthon a gyerekekkel. Nincs itt a dadus.
Én pedig ilyenkor azt érzem,
hogy minden szabad percemben rohannom kéne segíteni,
de ő ezt egyáltalán nem várja el.
Így a két dolog
egyensúlyozása sokkal egyszerűbb.
Nem mintha mindig könnyű lenne, de azért sokat segít.
Szép kis kupit csináltatok, gyerekek.
Csodálatos, hogy a gyerekeink
már majdnem 17 hónaposak.
Talán hallod Jacket sírni a másik szobában.
Megszakad a szívem, mert rohannék segíteni.
Hatalmas luxus, hogy az elmúlt másfél évben
ilyen sokat láthattam a gyerekeimet.
Más esetben sosem láthattam volna őket ilyen sokat.
Rohantam volna haza munka után, hogy altatás előtt még kicsit lássam őket.
Néha már vacsora előtt hazaérek. Mindig én fektetem le őket.
Hiszen ezt az időt már sosem kapod vissza.
Igen, szerintem nagyon jól működik.
- Oké. - Vége!
Azt hiszem, a hatodik vetítésig kellett várni, hogy végre legyen befejezés.
Szerintem ez azért volt, mert sokáig tartott
feldolgoznom a saját kapcsolatomat anyukámmal,
kitalálnom, hogyan lehetnék jó lánya.
Egyébként nem tudom, a való életben mi a megoldás.
Melyik fontosabb, hogy hű légy önmagadhoz, vagy hogy tiszteld a szüleidet?
Nem tudom.
A kettő zűrös keveréke. Nincs egyértelmű válasz.
Mielőtt anya lettem,
sosem gondoltam rá, hogy ez majd ilyen nehéz lesz.
Nem tudom, mások hogyan csinálják, sőt azt sem tudom, én hogyan csinálom.
Anyukám nagyon támogatott mindenben, amibe fogtam,
és mindig hitt abban, hogy a legjobb megoldást választom.
Ez adta meg a szabadságot, hogy azzá a művésszé váljak, aki ma vagyok.
Boldog baba.
A szüleim elváltak gyerekkoromban,
és a tökéletességre való törekvésem abból a vágyból ered,
hogy ha elég jól viselkedem, össze tudom tartani apát és anyát.
És talán...
Talán ha tökéletes kislányuk lennék, a szüleim együtt lennének.
Igen.
És...
A lehető legjobb módon alakultak a dolgok.
Úgy érzem, ezért lettem ilyen ambiciózus.
Amióta megszületett a kisbabám, az önértékelésem,
az, hogy ki vagyok, már nem függ másoktól.
Teljesnek érzem magam,
és kiegyensúlyozott vagyok.
Azt hiszem, bárki képes elmondani a gyerekeinek,
akik felcseperednek és sokféle káoszt élnek meg,
irányíthatatlannak érzik az érzéseiket,
rágódnak: "Szeretnek a szüleim?"
vagy "Lehetek az, aki vagyok, és szeretni fognak úgy is?"
vagy "Ki vagyok, és a többi gyerek milyenné akar formálni?"
Általában szükségünk van a művészetre,
különösen a gyerekek által képernyőn látottakra,
mert azzal megnyugtathatjuk őket.
És szerintem a szülőknek is jó, ha látják ezt az őrületet,
hiszen az élet természetes része, amin átgázolva
válsz olyanná, amilyen vagy.
Meilin azt állítja, ő nem olyan, mint az anyja, és ez tök oké.
Aztán rájön: "Én önmagam vagyok.
Szeretném elfogadni ezt,
amit a családom minden más tagja megpróbált kizárni."
Mikor a vörös pandává válik,
első pillantásra mindazt jelképezi, amivé nem akar válni,
nem akar más lenni, kilógni a sorból, nem akarja elveszteni az önuralmát
vagy egy helyzet feletti uralmát.
Nem válhatsz azzá a csodálatos emberré, akivé válnod kell,
ha nincsenek buktatók, amik néha kibillentenek.
A vörös panda elfogadása
azt jelképezi, hogy elfogadod azt az énedet.
Nem baj, ha nem vagy mindig ura a helyzetnek.
Nem baj, ha rendetlen, vagy hangos vagy.
Nem baj, ha észrevesznek.
Ha nem fogadod el, átokká válik.
Ha pedig magadévá teszed, akkor csak nyerhetsz belőle.
Amint Mei elfogadta, az egész élete megnyílt előtte.
Az elmúlt több mint egy év a vírussal
minden korábbi tapasztalatunktól eltért.
Hihetetlenül nehéz volt és nagyon stresszes,
és számomra ez a legviccesebb film, amin valaha dolgoztam,
és ha ennek fényében sikerül megnevettetnünk az embereket,
az fantasztikus lenne.
De mélyebb jelentése is van,
hogy képesek legyünk azt mondani a másiknak: "Semmi baj."
Ha össze vagy zavarodva, úgy érzed, megőrültél, és nem tudod, ki vagy,
és talán csalódást okoztál a szüleidnek és önmagadnak,
az a felnőtté válás természetes része.
És ha ez az üzenet célba ér,
legalább egy gyereknek, már akkor megérte.
Gyerünk! Jó Cornflake.
Darren tegnap quiche-t készített.
Nézd, felvesszük a quiche-edet.
Nagyon menő. Tetszik, ahogy megterveztétek.
- Oda? - Igen.
A kutyák bejönnek, elkezdenek olyan hangosan horkolni,
hogy a végén már...
Rona, elfogadod-e hites férjedül az itt megjelent Dylant?
Igen.
Gratulálok, megcsókolhatjátok egymást!
Jó fiú. Megvan?
Szép munka!
STEVE JOBS ÉPÜLET
Vége!
Már Streamelhető a Disney+-on