Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫"אני אקרע את זה‬ ‫אני אקרע את זה בבום‬
‫"אני אקרע את כל השמחה שלך‬
‫"אני אקרע את כל האושר שלך‬
‫"אני אקרע את השכונה הזו ואת כל העיר‬
‫"אני אקרע את זה‬ ‫עד שתשתגע"‬
‫- "אימפקט סאונד" -‬
‫"אני אקרע הכול‬ ‫וגם אותך"‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫איזה שד השתלט עליך?‬
‫כן, נהדר.‬ ‫-מה קורה?‬
‫נכון שזה היה מדהים?‬ ‫-לא...‬
‫הייתי אומר שקרעת את זה.‬
‫אולי תרצה לצאת מזה‬
‫או לראות נוירולוג כי משהו לא בסדר.‬
‫מה קורה? איך מכבים אותך?‬
‫אז תגיד לי, אתה קונה את זה? כי...‬
‫לא, אני צריך לנסות אחד אחר.‬
‫צריך לנסות...‬ ‫-לא את זה!‬
‫אין צורך. לא.‬
‫אני אתן לך הנחה של 10 אחוזים... מה?‬
‫אני הלקוח.‬
‫לגמרי.‬
‫אני רוצה לבדוק את זה!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫ולטי?‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן, הכול טוב.‬
‫לא יכול להיות יותר טוב.‬ ‫אני עובד בחברה נהדרת, נכון?‬
‫תראה, עובד החודש.‬
‫- עובד החודש -‬
‫אני עובד משני עד שני,‬
‫שבתות, ימי ראשון, חגים,‬
‫מקשיב למוזיקה מצוינת כל היום.‬
‫אם עוד ראפר אחד ייכנס,‬ ‫אני אדחוף לו מיקרופון לתחת.‬
‫תירגע.‬
‫בוא נחלק את העבודה בינינו. אתה נראה מתוח.‬
‫זה יהיה נהדר, אני אשמח.‬ ‫-אחלה.‬
‫אני אעזור לבנות האלה ואתה תעזור ללקוח הבא.‬
‫לא, למען השם, אוטביאנו.‬
‫לך תעזור לחבר בכת השטן,‬ ‫אני אעזור לפינגוויניות שם, בבקשה.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-חיובי.‬
‫החלטה שלך, בסדר?‬ ‫-תודה.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-כן, גם לך.‬
‫השלווה של אלוהים.‬
‫מה שלומכן, נשות האלוהים? איך אוכל לעזור?‬
‫בסדר גמור, חבר. מה אתה מחפש?‬
‫אני מחפש משהו שישקף את האמנות שלי,‬
‫קלידים, פסנתר...‬
‫באמת, פסנתר?‬
‫מה הסגנון המוזיקלי שלך?‬
‫הסגנון שלי הוא יותר קלאסי.‬ ‫-קלאסי?‬
‫אני לומד כרגע את קלוד דביסי.‬
‫דביסי? דביסי יפהפה!‬
‫תקשיב, הפסנתר הזה...‬
‫יש לנו הרבה גיטרות אקוסטיות וחשמליות...‬
‫ואו, אתה מנגן מדהים, גבר.‬
‫סליחה.‬ ‫-כן?‬
‫אדוני, אני לא חושבת‬ ‫שאתה מבין איזה מין כלי נגינה אנחנו מחפשות.‬
‫אתן מחפשות פסנתר, אורגן,‬
‫או משהו כמו נבל, בעל צליל מלאכי וכנסייתי?‬
‫לא, רגע. מי אמר שאנחנו הולכות לכנסייה?‬
‫ובכן, זה די...‬
‫אתן לבושות כמו נזירות.‬
‫היא תמיד...‬
‫אנחנו לא נזירות, גבר.‬
‫באמת, אתן לא?‬ ‫-לא.‬
‫מצחיק איך הכול מצביע שאתן כן.‬
‫ובכן, אנחנו נזירות הגיהנום!‬
‫אלוהים אדירים, מה קורה?‬
‫נכון שזה מגניב ומפתיע?‬
‫מאוד, וגם התחתונים שלי יסכימו.‬
‫אנחנו רוצות לבדוק את הציוד הזה.‬
‫לא, אני יכול להבטיח לכן שהוא איכותי.‬
‫תדליק אותו.‬ ‫-לא את זה.‬
‫אל תעשו את זה, בבקשה. היי! עד הסוף?‬
‫בסדר גמור, בנות!‬ ‫-חבר'ה, בבקשה.‬
‫בואו ניתן בראש.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע!‬ ‫-אלוהים!‬
‫ולטר? ולטי? מה קרה?‬
‫ולטר? איפה אתה?‬
‫ולטי? מה קרה?‬
‫ולטי, דבר איתי!‬
‫בסדר.‬
‫בחיי...‬ ‫-תקום לאט.‬
‫בחיי...‬
‫דוקטור, מה לא בסדר אצלי?‬
‫המצב שלך לא טוב, ולטר.‬
‫אני הולך למות. אמרתי לך, מותק.‬
‫אני על ערש דווי.‬
‫אלוהים.‬
‫מותק, אף אחד לא מת מלחץ.‬
‫רק רציתי לראות את הבת היפה שלי גדלה.‬
‫אבא, אני בת 21.‬
‫מישהו מוכן לרחם עליי, בבקשה?‬
‫אני על ערש דווי, נכון?‬
‫אני לא גוסס?‬ ‫-לא.‬
‫רואה?‬ ‫-נהדר.‬
‫עדיין לא.‬
‫ולטר, תקשיב.‬
‫העצבים שלך חלשים מאוד.‬
‫הם כמו מיליארדי חבלים‬ ‫שעלולים להיקרע בכל רגע.‬
‫כל רעש עלול להיות קטלני.‬
‫בסדר, איזה מין רעש?‬
‫כל רעש, כל סוג של לחץ.‬
‫ולטר, אתה עלול להתמוטט.‬
‫הלב שלך עלול להפסיק לפעום.‬
‫אלוהים, זה פשוט מושלם.‬
‫תראה מה אעשה. אני ארשום לך תרופת הרגעה.‬
‫מותק, יש לזה כדור.‬
‫ודפיברילטור.‬
‫דפיברילטור? בשביל מה?‬
‫סליחה, דוקטור.‬ ‫זה כדי לתת ללב שלך מכת חשמל.‬
‫אבל זה לא ממש...‬ ‫-רגע. אבא לא אידיוט.‬
‫אבא יודע מה זה.‬
‫אבא מסרב להשתמש בזה.‬ ‫אני לא אוהב להתחשמל.‬
‫אני אפילו שונא מכות קטנות של חשמל סטטי.‬
‫אני אף פעם לא יחף‬ ‫כדי להימנע מצבירת חשמל סטטי.‬
‫החשמול הזה מציק לי.‬
‫מותק.‬ ‫-כן?‬
‫זה באמת נחוץ?‬
‫לצערי, כן.‬
‫באופן אידיאלי, כדאי שתמצא עבודה אחרת,‬ ‫חיים אחרים ועיר אחרת.‬
‫יש לכם כסף לזה?‬
‫יש לנו את הדירה שלנו, וחסכנו קצת כסף.‬
‫אני יועצת פיננסית, אני יכולה לעבוד מהבית.‬
‫תמיד חלמנו על בית בכפר.‬
‫אני יודע,‬ ‫אבל אני לא רוצה לעזוב את התינוקת שלנו.‬
‫אבא, אני כבר לא גרה בבית.‬
‫ואני לגמרי בעד שתעברו.‬
‫לא, יותר מדי שינויים.‬ ‫שינויים קיצוניים מאוד.‬
‫זה באמת הכרחי, דוקטור?‬
‫אבא...‬
‫בהקדם האפשרי.‬
‫- ברוכים הבאים לשכונת השלווה -‬
‫- מובילי "עפנו מפה" -‬
‫- למכירה -‬
‫מותק!‬ ‫-זה כאב.‬
‫אלוהים אדירים, מה קורה?‬
‫ולטר?‬
‫ולטר? אתה בסדר?‬
‫מאיפה זה מגיע?‬
‫תירגע, מותק.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה נורא!‬
‫אני לא בסדר.‬ ‫-תירגע.‬
‫תירגע, מותק. תנשום.‬
‫טוב, אנחנו יכולים פשוט...‬
‫מה?‬
‫אתה חושב שהם ישמעו את הפעמון עם הרעש הזה?‬ ‫-מה?‬
‫אתה באמת חושב‬ ‫שהם ישמעו את הפעמון עם כל הרעש הזה?‬
‫אל תצעקי עליי, אני עלול למות. אני חולה.‬
‫חברים, מה זו ההמולה הזו?‬
‫אנחנו השכנים החדשים שלכם.‬
‫ג'ואנה, נעים להכיר.‬
‫אני ולטר. העונג כולו שלה.‬
‫אתם אלו שעברו לבית השכן?‬
‫מדהים! נעים להכיר.‬
‫שמי קלי כריסטינה.‬ ‫-תענוג.‬
‫וזו מגי.‬
‫התינוקת שלי, בת הזקונים.‬
‫היא גורה. תגידי להם שלום, מגי.‬
‫היי, חברים. נעים להכיר. קוראים לי מגי.‬
‫מגי, ניקח אותם להכיר את אבוש?‬ ‫-זה כאב.‬
‫כן, אימוש. בואי ניקח אותם.‬
‫בסדר גמור, מתוקה.‬
‫נכון שהיא יפה? תראו.‬
‫כן, היא מצחיקה.‬
‫תיכנסו, חברים.‬
‫תיכנסו, תחושו בבית.‬
‫זה כואב במקומות שלא הכרתי. "תחושו בבית."‬ ‫-מותק!‬
‫תתעלמו מהבלגן, חברים.‬
‫ואו, הבית שלכם כל כך...‬ ‫-יפה, לא?‬
‫כמה זמן אתם גרים פה?‬
‫אנחנו פה כבר הרבה זמן.‬
‫היינו מחוץ לעיר. חזרנו באתמול.‬
‫"באתמול." כן, שמנו לב.‬
‫היינו שלושה חודשים בביקור אצל אימא שלי,‬
‫כל הדרך עד לאיטקואפורנגה.‬
‫הייתם שם פעם?‬ ‫-לא.‬
‫צפונית לסאו פאולו.‬
‫סלחו לי, לפעמים המבטא שלי יוצא.‬
‫משום מקום. אין לי מושג למה.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אבל טוני, בעלי,‬
‫הוא מריו דה ז'ניירו כמוכם.‬
‫אתם מריו?‬ ‫-אנחנו מכדור הארץ.‬
‫כי היא לא.‬
‫נחשו איפה טוני ואני הכרנו.‬
‫איפה?‬ ‫-אתם לא תאמינו.‬
‫במסיבה. אתם יודעים איפה? באי של הסלבס.‬
‫של הסלבס!‬
‫נחשו מתי.‬
‫כשזכיתי בתחרות גברת אפרסמון.‬
‫- גברת אפרסמון -‬
‫אלוהים, ראית את זה? תראי.‬ ‫הפרי הכי משעמם שקיים.‬
‫אתם אוהבים אפרסמון?‬ ‫-אני מת על זה.‬
‫מה לגבי אפר של סימון?‬
‫בדיחה נוראית.‬
‫תפסיקי לצעוק!‬
‫סליחה?‬
‫זו בדיחה! ולטר אוהב לספר בדיחות.‬
‫זו בדיחה, את מבינה?‬ ‫-כן.‬
‫כמעט האמנתי לזה, בדחן שכמוך.‬ ‫בסדר, בואו נדבר על התמונה שלי.‬
‫באיזו שנה היא צולמה?‬
‫התמונה הזו צולמה ב...‬
‫אלף תשע מאות ולא משנה.‬
‫תפסיקי לצעוק, למען השם!‬
‫סליחה?‬
‫עוד בדיחה.‬
‫הוא בדחן, אמרתי לך.‬ ‫-אלוהים!‬
‫טוני הולך לחבב אתכם.‬
‫הוא הולך לאהוב אתכם.‬
‫חברים, תיכנסו.‬
‫בואו, הוא הולך לאהוב אתכם.‬
‫טוני!‬
‫מותק, בבקשה!‬ ‫אסור להיכנס לבית של מישהו ולהעליב אותו.‬
‫אבל להם מותר‬ ‫להתפרץ לאוזן שלי עם בית ספר לסמבה?‬
‫לקחת את הכדורים שלך?‬ ‫-הבאתי אותם.‬
‫אקח אחד.‬ ‫-כדאי שנהיה נחמדים.‬
‫תחשוב בהיגיון.‬ ‫-אני גוסס.‬
‫אתה לא גוסס.‬ ‫-אני אקח רק ארבעה.‬
‫תיכנסו, חברים!‬
‫למה היא צועקת? אני שונא אנשים שצועקים!‬
‫זה כאילו יש פה בית ספר לסמבה!‬
‫ברור שלא, ולטר. אל תהיה כזה דרמטי.‬
‫דמיין לעצמך, בית ספר לסמבה...‬
‫"... ארץ השמחה והפרופוליס‬
‫"לכן אני שר‬ ‫יחי, יחי ג'ואקינופוליס"‬
‫טוני, מותק!‬
‫אלו השכנים החדשים שלנו!‬
‫מה קורה, שכנים?‬
‫חברים, תעשו הפסקה, תאכלו קצת בשר,‬
‫קצת על האש, קצת צלעות, ותרטיבו את הגרון.‬
‫אני כבר מתגעגע לקלי.‬
‫בוא, שכן. תאכל קצת בשר.‬
‫אתם שמחים?‬ ‫-"שמחים" זו לא המילה הנכונה.‬
‫זו חזרה של כל בית הספר לסמבה?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫טוב לשמוע.‬
‫רק חצי ממנו.‬
‫חברים, אם כבר מדברים...‬
‫שימו לב, אחים!‬
‫יום שני יהיה אגדי!‬
‫אני רוצה את כולם כאן בשבוע הבא,‬ ‫תביאו את מי שאתם רוצים!‬
‫אני הולך למות.‬
‫טוני מנצח על אגף התופים.‬
‫מנצח, מלחין,‬
‫מנהל אמנותי, אני מנגן על כל הכלים,‬
‫מנהל את החזרות, אני עושה הכול.‬
‫הכול.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫באמת אמרת את זה?‬ ‫-למה ציפית?‬
‫היי, אפשר להביא לך קצת בשר?‬
‫צלעות, סינטה, פילה, חזה או כתף?‬
‫קלי תיקח נקניקיה.‬
‫לא אכלתי נקניקיה הרבה זמן.‬ ‫-זה לא מה שהוא התכוון.‬
‫זו הייתה בדיחה, עכשיו העלבת אותי.‬
‫אוי, מותק...‬
‫כן.‬
‫הם נתנו לי ברנדי מקנה סוכר?‬
‫ולטי!‬ ‫-כן?‬
‫בואי.‬
‫אני רוצה להכיר לך את אימא שלי, גברת נונו.‬
‫הנה.‬ ‫-מה שלומך, גברתי?‬
‫- גברת נונו‬ ‫אם המשפחה -‬
‫נעים להכיר, בן.‬
‫מה היא אמרה?‬
‫תרגישו בבית.‬
‫אני לא שומע שום דבר שהיא אומרת.‬
‫אני חושבת שהוא חירש.‬
‫לא, הוא לא חירש, אימא!‬ ‫הוא פשוט מטומטם.‬
‫מטומטם.‬ ‫-מטומטם, באמת?‬
‫אבל בקרוב נתרגל אליו, אימא.‬
‫בואו נאכל.‬
‫איך קוראים לבית הספר לסמבה שלכם?‬
‫איחוד ג'ואקינופוליס.‬
‫הוא בליגה השנייה.‬
‫בעזרת השם, נעלה ליגה בשנה הבאה.‬
‫נעשה חזרות כל יום, אם נצטרך.‬
‫זה הכרחי?‬ ‫-זו האליפות.‬
‫בדיוק עלה לי רעיון.‬
‫למה שלא תמצאו מחסן לעשות בו חזרות?‬
‫היינו עושים פעם חזרות במחסן של בית הספר.‬ ‫לא יודע למה, אבל השכנים התחילו להתלונן.‬
‫אנשים סתם משוגעים.‬
‫מה יכול להיות לא בסדר בזה, תגידו לי?‬
‫אני לא רואה שום דבר לא בסדר.‬
‫הבעלים הקודם לא התלונן?‬
‫לא שמעתם?‬
‫אף אחד לא אמר לכם?‬ ‫-אמר לנו מה?‬
‫אגנור התאבד.‬
‫איך?‬
‫הוא הדליק את הגז והכניס את הראש לתנור.‬
‫הוא השאיר רק פתק מסתורי.‬
‫"שקט, סוף סוף."‬
‫נכון שזה עמוק, קלי?‬
‫עמוק מדי!‬
‫למה הוא התכוון?‬
‫אתם באמת לא מבינים?‬
‫הוא חיפש שקט בתוך התנור?‬
‫אני יכול להסביר להם.‬ ‫-לא.‬
‫בוא איתי, ולטי. אראה לך משהו מגניב.‬
‫בוא, מר שפם צבוע.‬
‫הוא ידידותי מאוד, נכון?‬ ‫-פשוט תזרום.‬
‫בוא, ולטי.‬
‫אני לא נושך. בוא הנה.‬
‫- איחוד ג'ואקינופוליס -‬
‫אלה חיות המחמד שלי, ולטי.‬
‫יש לי הרבה חיות מחמד,‬ ‫אבל אני הכי אוהב את הציפורים.‬
‫למעשה, יש לי גם ציפור גדולה במכנסיים.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫זו הפינה השקטה שלי.‬
‫אבל למה כל כך הרבה חיות מחמד?‬
‫כולן היו אצל החמים שלי. הבאנו אותם אתמול.‬
‫סליחה, לא שמעתי אותך.‬ ‫התרנגול שלך גרם לי לחירשות.‬
‫אתה יודע מי זה? זה זיקו, השעון המעורר שלי.‬
‫אבל הוא קצת מפגר.‬ ‫-שמתי לב.‬
‫הוא קורא כל היום.‬
‫אתה אוהב עופות?‬ ‫-כן, עם תפוחי אדמה.‬
‫יש לנו כל כך הרבה חיות מחמד.‬
‫יש לנו כלבים, חתול.‬
‫יש לנו תוכים, אוגרים.‬
‫אתה יכול לעשות לי טובה?‬ ‫אני אטאטא ואחליף את החול.‬
‫אם קלי תראה שלא עשיתי את זה,‬ ‫היא תהרוג אותי.‬
‫תעזור לי, ולטי.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫רק תיזהר מרונדינלי.‬
‫מי זה רונדינלי?‬ ‫-תיזהר מרונדינלי!‬
‫היי, רונדינלי! לך משם!‬
‫רונדינלי, כלב רע!‬
‫כמעט פגעת בוולטי!‬
‫כמעט? יש קקי בשפם שלי.‬
‫אבא!‬
‫תקשיב, פדרו. אתה חייב להשגיח על רונדינלי.‬
‫הוא הכלב שלך, בכל זאת.‬
‫תעוף לי מהפנים, אבא!‬
‫הוא אכל קקי!‬ ‫-לילד יש כזו אישיות חזקה.‬
‫אתה מתכוון שהוא לא מנומס.‬ ‫אפשר לשאול משהו? מה זו המברשת הזו?‬
‫אל תדאג, היא נקייה. זו המברשת של רונדינלי.‬
‫היי, פטקוביץ'.‬
‫תספר לכולם מי הקבוצה הכי טובה בעולם.‬
‫מי?‬ ‫-פלמנגו.‬
‫בואי נלך הביתה, מאוחר.‬
‫מותק, יש להם המון חיות מחמד.‬
‫אני יודע, המון חיות מחמד.‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫מה זה הריח הזה?‬
‫אולי בטעות דרכתי על קקי של חתול.‬
‫דרכת עליו עם הפרצוף שלך?‬
‫אפשר לשכוח מזה וללכת הביתה?‬ ‫לא מתחשק לי להסביר.‬
‫תראה את זה. היי, פטקוביץ'.‬ ‫הוא עושה את זה איתי גם.‬
‫פטקוביץ', תחזיק רגע.‬ ‫תן לי רגע לקחת קצת אוכל.‬
‫תראו.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-טוני!‬
‫אתה יודע שזה מלחיץ אותי. די.‬
‫אל תדברי שטויות, קלי!‬
‫קדימה.‬ ‫-אני לא אוהבת את זה.‬
‫ילד מסוגל לעשות את זה. נכון, ולטי?‬
‫זה ולטר.‬ ‫-רוצה לנסות, ולטי?‬
‫אני מעדיף שלא.‬
‫עושים את זה עם ציפורים, לא עם תוכים.‬
‫ותוכים הם לא ציפורים?‬
‫בחייך, אבא. לזקנים אין אומץ.‬
‫אתה כל כך מצחיק. בחור מצחיק‬
‫"בוא נצחק על האיש הזה שהרגע פגשתי."‬
‫זה לא קשור לגיל, זו היגיינה.‬
‫אני לא רוצה להידבק במשהו. בואי נלך.‬
‫מה?‬ ‫-רגע!‬
‫אתה אומר שלחיות שלי יש מחלות?‬
‫חיות תמיד מרחרחות בכל מקום...‬
‫תקשיב לי, ולטי. תסתכל עלינו טוב טוב.‬
‫אנחנו צנועים, אבל נקיים.‬ ‫נכון, קלי כריסטינה?‬
‫נקיים מאוד. רוצה להריח?‬ ‫תריח את בית השחי שלי!‬
‫תריחי, מותק. תריחי את אימוש.‬ ‫היא אפילו מלקקת.‬
‫אם יבדקו אותנו, מה ימצאו?‬
‫שום זוהמה.‬
‫בוא נהיה ברורים.‬
‫כולנו קיבלנו חיסונים,‬
‫אוהבים אותנו ואין לנו טפילים‬
‫חברים, תנו לי להסביר לכם.‬
‫ולטר לא התכוון לזה.‬
‫סבתא שלו גידלה אותה, הוא קצת גבולי ב...‬
‫גבולי?‬
‫ככה את עוזרת לי?‬ ‫יודעת מה? תנו לי את התוכי הזה.‬
‫אני מסוגל.‬ ‫-תוריד אותו, הוא מפחד.‬
‫אני צריך להוריד אותו? תן לי אותו.‬
‫זה מה שאתם רוצים לראות?‬
‫רק אל תוציא את הלשון.‬ ‫אל תוציא את הלשון, ולטי!‬
‫לא!‬
‫תעזרו לי להציל את פטקוביץ'.‬
‫מותק!‬
‫שחרר אותו!‬
‫שחרר, פטקוביץ'!‬
‫שחרר!‬
‫שחרר, פטקוביץ'!‬
‫שחרר! תמשוך!‬
‫תמשוך!‬ ‫-פטקוביץ'!‬
‫שחרר!‬
‫הוא באמת מטומטם.‬
‫מותק, איך אתה מרגיש? איך הלשון שלך?‬
‫מה את חושבת?‬ ‫-תנסה לא לדבר.‬
‫גם אם ארצה, אני לא יכול.‬
‫לשמוע אותך ככה מלחיץ אותי.‬ ‫-אותך זה מלחיץ?‬
‫מעניין שאת לחוצה. אספר לך מה קרה לי.‬
‫כלב זרק קקי של חתול בפרצוף שלי.‬
‫הפרצוף שלי מריח כמו קקי של חתול.‬
‫תוכי משך את הלשון שלי עד לכאן.‬
‫ואז הם שפכו עליי מים, דלי מים שלם.‬
‫אנחנו אבודים.‬
‫לגמרי. את מבינה את זה?‬
‫מותק, אני לא מבינה.‬ ‫אתה מוכן להחזיק את הלשון שלך ולהגיד שוב?‬
‫נשבר לי המפרק בלשון.‬
‫תן לי להסביר, זה בלתי אפשרי.‬ ‫ללשון אין מפרק.‬
‫אי אפשר לשבור אותה.‬
‫לא הבנת כלום אבל שמעת "נשבר"?‬
‫כל הכבוד, ג'ואנה.‬
‫אלוהים!‬
‫תקשיבי. הם התחילו שוב.‬
‫אני לא יכול לסבול את זה עוד.‬ ‫-תנשום, מותק. תירגע.‬
‫תנשום. כן. תירגע.‬
‫תקשיב לי.‬
‫דיברתי עם קלי, אנחנו מסתדרות.‬
‫דיברת איתה?‬ ‫-אנחנו מסתדרות.‬
‫היא אמרה שהיא תדבר עם טוני.‬
‫אבל החזרה תימשך שעתיים.‬
‫מה?‬ ‫-אתה צריך להיות חזק.‬
‫שעתיים?‬ ‫-תבטיח שתהיה חזק?‬
‫מבטיח.‬
‫"לכן אני שר‬ ‫יחי, יחי ג'ואקינופוליס"‬
‫למה הוא צורח, "יחי, יחי"?‬ ‫למה הוא חייב לצעוק?‬
‫תנשום. תנסה לא לדבר ותירגע.‬ ‫אני אביא את הכדורים שלך.‬
‫יש לי סטייה במחיצת האף. אני נושם דרך הפה.‬
‫אני יודעת, מותק.‬ ‫-תראי.‬
‫תירגע.‬
‫אתה כל כך חמוד.‬ ‫-כן?‬
‫תירגע, נסה לישון קצת.‬
‫הוא סתם חוזר על זה.‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫הכול בסדר, תשכב.‬ ‫אני אלך להביא את הכדורים שלך, בסדר?‬
‫בסדר.‬ ‫-תישן קצת, מותק.‬
‫השיר הזה לא נגמר אף פעם, ג'ואנה.‬
‫"יחי, יחי ג'ואקינופוליס"‬
‫בדיוק! קדימה!‬ ‫-הלך עליי.‬
‫כל הלילה!‬ ‫-הלך עליי.‬
‫תהרגו אותי עכשיו.‬
‫נתראה בפעם הבאה. תודה שבאתם.‬
‫תביאו כמה בחורות בפעם הבאה.‬
‫בואו נעשה משהו גדול, בסדר?‬
‫נתראה אחר כך. תודה.‬
‫סוף סוף.‬
‫מותק, אתה יכול להירגע עכשיו.‬
‫מה? לאן הוא הלך?‬
‫ולטר?‬
‫ולטר, איפה אתה?‬
‫ולטר?‬
‫אוי, אלוהים...‬
‫איפה... ולטר?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אתה... ולטר?‬
‫מה זה? קול של מלאך?‬
‫לא, מותק. זו אני, ג'ואנה.‬
‫לא, זה קול של גבר.‬
‫ג'ואנה, אני יכול‬ ‫לשמוע את המחשבות ואת הקול שלי.‬
‫נכון שזה נהדר? אין יותר מוזיקה.‬
‫הלשון שלך החלימה.‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫עכשיו תעלה למעלה ותתפוס תנומה יפה.‬
‫אני אביא לך קצת חלב, בסדר?‬
‫הכול בסדר. אני פה.‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬
‫היום, אני הולכת לעזור לכם‬
‫להגשים את החלום שלכם - פרישה רגועה ושלווה.‬
‫מה לעזא...‬
‫איך אני מכבה את זה? אלוהים!‬
‫איזה רעש!‬
‫ולטר?‬
‫ולטר!‬
‫אתה בסדר? אתה צריך את הכדורים שלך?‬ ‫-אני לא רוצה שום כדור.‬
‫אני רוצה לדעת מה זה כל הרעש הזה עכשיו.‬
‫אלוהים!‬
‫אני לא מאמין. הילד של השכנים מתופף!‬
‫תירגע, מותק!‬ ‫-להירגע בתחת שלי!‬
‫זהו, נמאס לי להיות נחמד.‬ ‫אני אסדר את זה בדרך שלי.‬
‫מי אתה לעזאזל?‬ ‫-בחייך.‬
‫הייתי כאן קודם. קצת כבוד, ילד.‬
‫אימא, האיש שאכל את הקקי של החתול פה!‬
‫לא אכלתי שום קקי של חתול.‬
‫אבא אמר שאכלת.‬
‫אבא שלך שיקר לך, אני לא.‬
‫מי זה, פדרו?‬ ‫-אלוהים.‬
‫אכלת.‬ ‫-לא אכלתי.‬
‫אכלת.‬
‫היי, ולטי! חזרת!‬
‫מה שלומך? לך לחדר שלך.‬
‫מה שלומך, יקירי?‬
‫אוי, ולטי. מה שלומך?‬
‫אני לא בטוח. נגמרו הנצנצים בעולם?‬
‫הרשי לי לומר לך משהו... זה ולטר.‬
‫באתי כדי לבקש מהבן שלך להפסיק לתופף.‬
‫למה? בחיים לא.‬
‫הוא אוהב לתופף.‬
‫וזה כזה כלי אקשה יפהפה.‬
‫הקשה.‬
‫כן, אקשה.‬
‫הקשה.‬
‫אקשה.‬
‫בעלך בבית?‬
‫טוני!‬
‫מה קורה, ולטי? רוצה לשתות משהו?‬
‫ולטר.‬
‫לא באתי הנה לשתות. באתי לדרוש שקט, בסדר?‬
‫תירגע, מותק.‬
‫רוצה קצת תה?‬ ‫-מה?‬
‫המוזיקה עוברת בגנים.‬
‫מה?‬ ‫-אימא.‬
‫תעזבי אותו בשקט. הוא בטח עובר תקופה קשה.‬
‫אולי תלכי להתפלל קצת?‬
‫סלח לי.‬
‫תתפללי בקול רם.‬
‫עם כל הרעש הזה, אלוהים עלול לא לשמוע אותך.‬
‫מטומטם.‬
‫מותק, תגיד לחבר שלך, ולטר,‬
‫שבבית הזה אנחנו תומכים באמנות.‬
‫תומכים באמנות?‬
‫מה לגבי אוריגמי, ציור, או צבעי מים?‬
‫זה חייב להיות תוף מחורבן‬
‫טוני, נמאס לי מהאיש הזה. אני אגיד את שלי.‬
‫תני לי להגיד.‬ ‫-אני אגיד.‬
‫תני לי להגיד.‬ ‫-טוני!‬
‫תגיד אתה.‬ ‫-תקשיב לי, ולטי.‬
‫אתה צודק לגמרי. אני אטפל בזה.‬
‫באמת.‬ ‫-לא...‬
‫לא אקבל את מה שקורה בבית הזה.‬
‫נהדר. הגענו להבנה.‬
‫זה נגמר כאן ועכשיו.‬ ‫-כן.‬
‫ארתור!‬ ‫-שיט.‬
‫כן?‬ ‫-בוא הנה!‬
‫כן, אבא? מה קורה, מר ולטר?‬
‫תבקש סליחה מוולטי.‬
‫סליחה? על מה?‬
‫אין צורך להתנצל.‬
‫רק תפסיק לתופף בתופים הארורים.‬
‫תתנצל שניגנת כזו מוזיקת רוק מחורבנת.‬
‫הבית הזה הוא בית של סמבה,‬ ‫אתה צריך לנגן סמבה.‬
‫שוב פעם, אבא? באמת?‬
‫זה מעפן.‬
‫אתה לא מבין את הבעיה.‬
‫שתוק, ולטי.‬
‫הבעיה היא שהבן של ג'ואו נוגיירה מנגן סמבה.‬
‫הבן של פריקלס מנגן סמבה.‬
‫הבן של ארלינדו קרוז מנגן סמבה.‬
‫והבן שלי מנגן רוק?‬
‫אבא, עם כל הכבוד.‬
‫אני שונא סמבה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫הסמבה שמה אוכל על השולחן שלנו.‬ ‫למעשה, הסמבה שילמה על הבית הזה.‬
‫סמבה זו המוזיקה הטובה בברזיל!‬ ‫-מה אפשר לעשות, אבא? אני רוקיסט.‬
‫אכפת לי רק מרוקנרול!‬
‫אני שונא מוזיקה ברזילאית.‬ ‫-לעולם אל תאמר זאת שוב.‬
‫זה עניין משפחתי...‬ ‫-שב!‬
‫זה עניין משפחתי.‬
‫ואם הוא ינגן פאנק ברזילאי?‬
‫מה דעתך?‬ ‫-לא!‬
‫למען השם, לא פאנק!‬ ‫-בדיוק!‬
‫לעזאזל!‬ ‫-שוב אנחנו מסכימים.‬
‫פאנק זה בכלל לא ברזילאי.‬
‫אתה לא מבין את הבעיה.‬
‫הנה, סידרנו את זה. הכול בסדר.‬
‫אני יכול לחזור עכשיו? כן!‬ ‫-כן, לך.‬
‫אל תחזור לתופים הארורים האלה!‬
‫סליחה, ולטי?‬
‫ולטי בתחת שלי!‬
‫אני מאבד את זה עכשיו.‬
‫סליחה, אבל איבדתי את זה. זה מה שיקרה.‬
‫מעכשיו, אני רוצה שקט!‬
‫רק שקט!‬
‫אפשר לעשות את זה?‬
‫"מה אני רוצה?‬
‫"שקט‬
‫"מה אני רוצה?"‬
‫ולטר, לקחת את הכדורים שלך?‬
‫מותק, אני גוסס.‬
‫אתה לא, מותק.‬ ‫-אני כן.‬
‫זה ייגמר.‬
‫זה לא.‬
‫אחרי שהמסיבה הזו תיגמר, יתחיל אפטר-פארטי.‬
‫לא, אסור להם. אתה יודע למה?‬
‫כי יש חוק.‬
‫אחרי עשר בלילה אסור להרעיש.‬
‫אם המסיבה לא תיגמר עד 10 בלילה,‬ ‫נתקשר למשטרה.‬
‫מה השעה?‬
‫עשר ורבע.‬
‫תתקשרי.‬
‫- משטרה -‬
‫זה נהדר. חבל שאין לנו פופקורן.‬
‫מזל שיש לנו.‬
‫רוצה קצת?‬ ‫-כן.‬
‫מה קורה, שוטרים נחמדים. בוקר טוב.‬
‫תעודת זהות, בבקשה.‬
‫בטח, רק אל תתייחסו לתמונה שלי.‬
‫אתה לא חושב שמאוחר מדי למסיבה?‬
‫אף פעם לא מאוחר מדי לחגוג.‬
‫זה אזור מגורים.‬
‫בדיוק, מאוחר מדי למסיבה.‬
‫"אנטוניו וילארש דה סוזה."‬
‫השם מוכר לי.‬
‫אנשים קוראים לי טוני.‬
‫טוני מהכפר?‬
‫זה אני.‬
‫טוני מאיחוד ג'ואקינופוליס!‬
‫איזה צירוף מקרים, גבר! למדנו יחד.‬
‫אני פרנסיסקו פראשדס.‬
‫שיקו פרסה?‬ ‫-כן, שיקו פרסה!‬
‫בוא הנה, תן לי חיבוק. אני מעריץ אותך, גבר.‬
‫תודה.‬
‫אני מוכרח לספר לחברים שלי‬ ‫שהכרנו כשהיינו ילדים.‬
‫יש לי את כל המוזיקה שלך בטלפון.‬ ‫-גם לי.‬
‫והפעם נעלה ליגה.‬
‫בעזרת השם! ושיר הסמבה שלי כמעט מוכן.‬
‫הוא בתהליכים. רוצים לשמוע?‬
‫כן!‬ ‫-תשיר!‬
‫"הקול שלי הוא חיוך בגרון שלי‬
‫"כולם קמים כשאני מתחיל את הסמבה‬
‫"אני מארץ השמחה והפרופוליס‬ ‫לכן אני שר‬
‫"יחי, יחי ג'ואקינופוליס‬
‫"ולכן אני שר...‬ ‫-יחי יחי ג'ואקינופוליס"‬
‫כן!‬ ‫-מדהים!‬
‫מדהים, גבר!‬ ‫-בחיי.‬
‫אבל איך מישהו יכול להגיש תלונה נגדך?‬
‫אני לא מבין. אני כאן עשר שנים,‬
‫ואף אחד לא התלונן, זו הפעם הראשונה.‬
‫תקשיב, הגיעו שכנים חדשים לשכונה?‬
‫ראיתי אותך שם, ולטי!‬
‫זה לא אני!‬
‫למה אמרת את זה?‬ ‫-לא יודע, נסחפתי.‬
‫תרימו ידיים!‬ ‫-לאט.‬
‫צאו החוצה לאט.‬
‫אנחנו לא חמושים.‬
‫למען השם. הידיים שלנו באוויר.‬
‫ערב טוב, שוטרים.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫התקשרתם אלינו?‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫למה אתה מודה?‬ ‫-זה לא העניין.‬
‫לא הסכמנו על שקר.‬ ‫-אתה לא יכול לאלתר?‬
‫תורידו את הנשק.‬ ‫-כן.‬
‫איזו אכזבה, ולטי.‬
‫לא ציפיתי לזה ממך.‬
‫נפגשנו היום. אתה מודע לזה?‬
‫איך יכולת לדווח על חבר שלי?‬
‫כן. ובכן, אני לא דיווחתי על חבר שלך.‬
‫אני דיווחתי על שכן שאין לו כבוד לקהילה‬
‫בדיוק.‬ ‫-ויש עוד.‬
‫אני בעד חוק וסדר.‬
‫יש לכבד את שעות המנוחה.‬
‫שזה משהו שהאדון הזה לא עושה.‬
‫בדיוק, מותק!‬ ‫-תודה, מותק.‬
‫לא היית מוכרחה להכות אותי מולם.‬ ‫לא סיימתי, ואהיה ברור.‬
‫כן!‬ ‫-שנינו משלמי מסים.‬
‫אנחנו משלמים את המשכורות שלכם.‬
‫מותק, נסחפת.‬ ‫-נסחפתי.‬
‫למדתי משפטים סמסטר אחד,‬
‫ועכשיו הכול יצא מכלל שליטה.‬
‫אם הייתם עושים את העבודה שלכם, שכנראה...‬
‫פראשדס, רג'ינלדו ומדוריידה היקרים,‬
‫אתם לא עושים את העבודה שלכם.‬
‫אתם אמורים, אבל אתם לא יודעים איך.‬
‫אתם לא מסוגלים.‬ ‫-מותק...‬
‫זו האמת, ואתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת!‬
‫אתם אמורים לקחת את האדון הזה לכלא‬
‫ולשים קץ לאורגיה הזו,‬
‫למסיבה השטנית הזו. מבינים?‬
‫הרמת עליי יד.‬
‫לא, הוא לא הרים!‬ ‫-לא הרמתי!‬
‫לא הרמתי!‬ ‫-עכשיו הרמת.‬
‫ראית את זה?‬ ‫-ראיתי.‬
‫כדי להימנע מצרות, אני חוזר פנימה.‬
‫ואו.‬
‫אתה מריח נהדר. בחור חתיך. מה אתה עושה?‬
‫זוז.‬ ‫-קחו אותו.‬
‫הוא הפך לכבשה. תסתובב, כבשה.‬
‫זוז.‬ ‫-צלצלי לעורכת דין שלנו.‬
‫תירגע. הכול יסתדר.‬ ‫-צלצלי אליה, למען השם.‬
‫אני אפתור את זה.‬
‫קחו אותה גם.‬ ‫-אותי?‬
‫אני?הוא שם את האצבע על הפנים שלך!‬ ‫-קדימה.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-אל תעזבי אותי.‬
‫יחללו אותי בכלא.‬
‫בוא נשתה קצת יוגורט‬ ‫בזמן שהם נרקבים במושב האחורי.‬
‫אני אהיה הכלבה של כולם.‬
‫אלוהים, איזו השפלה.‬ ‫בחיים לא הייתי בתוך ניידת משטרה!‬
‫גם אני.‬ ‫-למה צעקת עליו?‬
‫אבל זה באשמתך.‬
‫הדלקת אותי, אמרת, "כן, מותק. בדיוק".‬
‫נסחפתי.‬ ‫-עכשיו זו אשמתי?‬
‫למה נגעת בו?‬
‫ראית שהוא דחף את האף שלו אל האצבע שלי.‬
‫זה הוא עשה.‬ ‫-למי אכפת?‬
‫אני באזיקים בגללך.‬ ‫-גם אני.‬
‫צאי, גברת.‬
‫אני יוצא. סבלנות, שוטר. לאט.‬
‫הבחור הזה הכי טוב שיש.‬
‫תקשיב.‬
‫מבחינתי, הייתם מבלים את הלילה בצינוק.‬
‫אבל הוא ביקש ממני לשחרר אתכם,‬ ‫אז אתם חופשיים.‬
‫בסדר. היי...‬ ‫-תקשיב.‬
‫בחיים אל תטריד את חבר שלי שוב.‬
‫אני מטריד אותו?‬
‫ולטר, אל תריב.‬ ‫-בסדר.‬
‫אל...‬ ‫-ולטי!‬
‫אתה חייב לי טובה.‬
‫בואי נלך הביתה, ג'ואנה.‬
‫תתרחק, בהמה מטונפת!‬
‫מה קרה, מותק?‬ ‫-הכלב של השכנים הרס לנו את הגינה.‬
‫איך הוא נכנס?‬
‫לעזאזל, איזה מין כלב עושה כזה דבר?‬
‫מה קורה, ולטי?‬
‫זה לא ולטי, זה ולטר!‬
‫אני חושב שרונדינלי הלך עד הסוף הפעם.‬
‫זה הבור הכי גדול שהוא אי פעם חפר.‬
‫הכי גדול?‬
‫הוא היה במכבי האש.‬
‫הוא הוכשר לחפור בורות.‬ ‫הוא חופר בורות כל יום.‬
‫הוא רגיל לחלץ קרבנות של הצפות,‬
‫רעידות אדמה וצונאמי, הוא הוכשר לחפור.‬
‫הוא חופר כל הזמן ובכל מקום.‬ ‫הכלב שלי גיבור, ולטי.‬
‫הכלב שלך לא מזיז לי.‬
‫כדאי מאוד שתמלא את הבור הזה בבטון.‬
‫אל תדאג, ולטי.‬ ‫תקנה את הבטון ואני אעשה את זה.‬
‫מה אתה אומר, לעזאזל?‬
‫אתה צריך לדאוג למלא אותו.‬
‫ושהכלב שלך יתרחק, או שאירה בו.‬
‫מה לעזאזל, ולטר?‬ ‫-עם אקדח הרדמה.‬
‫אבל אני אירה.‬
‫מה קורה, טוני?‬
‫אל תגיד לי ש...‬
‫רונדינלי, מותק.‬ ‫-אני כל כך גאה.‬
‫שני רונדינלים יכולים לעבור פה.‬ ‫הוא כמעט אדריכל.‬
‫נראה לי שזה הבור הכי גדול שלו אי פעם.‬
‫לא, מותק. זוכר את הבור‬ ‫שהוא חפר לדלת של השכן השני?‬
‫הוא היה גדול בכפול שלוש.‬
‫"בכפול שלוש". אוי, לא.‬
‫אפילו בכפול ארבע.‬ ‫-אלוהים.‬
‫מגניב, אבא! אני יכול לעבור עם זה לצד השני?‬
‫אסור לאף אחד להגיע לצד הזה, ילד!‬
‫אוי!‬
‫השטינקר עצבני, מותק.‬
‫שטינקר?‬ ‫-אתה הזמנת לנו משטרה, ולטי.‬
‫מה אתה אם אתה מתקשר למשטרה?‬ ‫-שטינקר.‬
‫אנחנו מדברים יותר מדי לתוך בור, לא?‬
‫כן.‬
‫ולטר, אל תתחיל לריב.‬ ‫קח את זה ומלא את הבור.‬
‫ג'ואנה, הם קראו לי שטינקר.‬
‫שחרר, בקרוב כולם ישכחו.‬
‫שטינקר.‬
‫מותר לי להרביץ לתוכי עם האת?‬
‫שטינקר.‬
‫תוכים לא מגיבים לזה.‬
‫זה לא כלב. זה תוכי מאוד מעצבן.‬
‫שטינקר.‬
‫אולי מכה אחת? ישר לראש.‬
‫שטינקר.‬
‫תיכנסי, קלי כריסטינה!‬ ‫-אני באה, מותק!‬
‫ואו, מותק. מה זה?‬
‫התגעגעתי אלייך.‬
‫גם אני. אנחנו בבריכה, מותק.‬
‫תראי את זה!‬
‫אוי, מותק. נתפס לי השריר.‬
‫בוא אליי!‬ ‫-הם יפסיקו מתישהו?‬
‫אני בא, סקסית!‬ ‫-קח עוד כדור.‬
‫אני לא מוכן לקחת תרופות יותר.‬
‫זה נשמע כמו "אנימל פלאנט".‬
‫נמאס לי, ג'ואנה.‬ ‫-מה אתה מתכוון לעשות?‬
‫מה שהייתי צריך לעשות מזמן.‬
‫ולטר?‬
‫זה יותר מדי!‬
‫ולטר, מה זה?‬
‫הבזוקה שהשגתי מהצבא.‬
‫מתי השגת אותה?‬
‫ידעתי שהיום הזה יגיע. פשוט ידעתי.‬
‫לא, ולטר. אל תעשה את זה, בבקשה!‬
‫רק ירייה אחת.‬
‫תמות, טוני, תמות!‬
‫תמות, טוני...‬ ‫-ולטר?‬
‫כן?‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫אוי, ג'ואנה, למה הערת אותי מחלום כזה נפלא?‬
‫נפלא? אמרת, "תמות, טוני, תמות".‬
‫אבל הם לא שמעו.‬
‫כן, שמענו!‬
‫אתה רוצה להרוג את השכן שלנו?‬
‫לא, אני לא רוצה להרוג אותו בכלל.‬
‫נהדר.‬
‫אפשר לשכור מתנקש באינטרנט? אפשר.‬ ‫תני לי לחפש בגוגל.‬
‫תזכור שרצח זה פשע.‬
‫אבל זו הגנה עצמית.‬
‫זה הוא או אני. והיה לי קשה.‬
‫ולטר, עליך להכיר במציאות‬ ‫ולקחת את כדורי ההרגעה שלך.‬
‫אתה תתרגל.‬
‫כן, באמת?‬ ‫-כן.‬
‫את רוצה שאמשיך עם כדורי ההרגעה?‬ ‫תני לי להראות לך משהו.‬
‫העלון?‬ ‫-לא, תקראי את העלון.‬
‫זה מטופש.‬ ‫-תקראי. עמוד שתיים.‬
‫סעיף ארבע פסיק שתיים.‬ ‫רק תקראי את זה, לא את השאר.‬
‫קדימה.‬
‫"שימוש ארוך טווח עלול לגרום לישנוניות,‬
‫"עצבנות, כאבי גב, גירודים,‬
‫"כמו גם ראייה מטושטשת בלילה,‬
‫"יובש בקרום הרירי..."‬
‫- אין אונות -‬
‫"אין אונות כרונית"?‬
‫"תדעו שכאן הוא חרש צנח."‬
‫לעולם לא תראי את הנסיך הקטן.‬
‫הלוחם עם הקסדה הוורודה.‬
‫הוא לעולם לא ילחם שוב.‬
‫לכן עלייך לחתום על העצומה‬ ‫שבעלי ואני כתבנו.‬
‫זה דחוף. עליי לומר שזה הכרחי.‬
‫עלינו לשנות את החוקים של הקהילה.‬
‫אי אפשר לחיות כך.‬
‫זה מקום של שקט ושלווה.‬
‫זה לא מחסן של בית ספר לסמבה‬ ‫שבו אנשים יכולים לעשות מה שבא להם.‬
‫את...‬
‫- בוגרת איחוד ג'ואקינופוליס -‬
‫אנחנו חיים בקהילה שלווה ושקטה.‬
‫קהילה שבה השקט הוא בראש סדר העדיפויות.‬
‫למה עלינו לשאוף? שקט.‬
‫במיוחד עבורכם,‬ ‫כי אתם קרובים יותר לעולם הבא.‬
‫מה אנחנו רוצים? אנחנו רק רוצים שקט ושלווה.‬
‫לאף אחד לא מגיע כל הרעש הזה.‬
‫ומה לגבי חיי האהבה שלנו?‬
‫אני יודע שלכם זה כבר לא משנה,‬ ‫אני בעצמי כבר רפוי יותר.‬
‫בגלל הרעש, הבנתם? אי אפשר להיות תמיד...‬
‫במיוחד אתה, שנראה גמור.‬
‫אבל זה לא משנה.‬
‫אשמח שתחתמו כדי שנוכל להעיף אותם מכאן!‬
‫איך אתם מסוגלים לחיות עם כל הרעש‬ ‫והמסיבות שהוא עורך?‬
‫איך אתם עושים את זה?‬
‫מה הוא אמר, אוסבלדו?‬
‫לא יודע, אנג'לינה.‬
‫מה אמרת, בני?‬
‫אמרתי... אתם באמת חירשים, נכון?‬
‫לכן לא התלוננתם. אתם לא שומעים.‬
‫טוב, תודה, בכל מקרה.‬
‫זה לא עזר בכלל.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫כל טוב, תשמרו על עצמכם.‬
‫רק בריאות. סליחה ששפכתי את לבי בפניכם.‬
‫היי.‬
‫למה אתה מלכלך על אבא שלי?‬
‫אני? בחייך, אין סיכוי!‬
‫בכלל לא.‬
‫כן, אתה כן. שמעתי.‬
‫למעשה, ילדה קטנה,‬
‫רק ערכתי סקר בקהילה.‬
‫אני הולכת לספר לו.‬
‫אל תעשי את זה, למען השם.‬
‫תקשיבי. אני אקנה לך גלידה.‬
‫הנה קצת כסף שיעלים את הבעיה.‬
‫אתה מנסה לשחד אותי?‬
‫את כבר יודעת מה זה שוחד?‬
‫בסדר, אני אקנה לך שתי גלידות.‬
‫אתה בושה וחרפה.‬
‫את גורמת לי להרגיש רע.‬ ‫אמרת את זה בכזו אמונה.‬
‫תראי... אל תעשי את זה.‬ ‫אל תסבכי אותי בעוד צרות.‬
‫אבא!‬
‫אבא שבשמיים! תבורך הילדה.‬ ‫חזרי הנה, למען השם!‬
‫אוי, שיט.‬
‫ג'ואנה...‬ ‫-מה לעזאזל?‬
‫הבת של השכן שמעה אותי מלכלך עליו.‬
‫כמה חתימות השגת?‬ ‫-אפס. ואת?‬
‫כלום. אבל לא תאמין מה גיליתי.‬
‫מה?‬ ‫-כולם אוהבים אותם.‬
‫בלתי אפשרי. כולם חירשים?‬
‫זה אפשרי.‬ ‫הם מחלקים כרטיסי VIP למצעד של הקרנבל.‬
‫הם מזמינים אנשים למסיבות,‬ ‫הם מלווים כסף להרבה אנשים.‬
‫מלווים בריבית.‬
‫עלינו להודות, הם אנשים נחמדים!‬
‫לא, ג'ואנה. הם לא נחמדים.‬
‫הם גסים, קולניים,‬ ‫שאינם מסוגלים לגור בחברה.‬
‫אולי אנחנו אלה שלא מסוגלים.‬
‫לך יש בעיה איתם, להם אין בעיה איתך.‬
‫איזה מין פעמון דלת זה?‬
‫בכלל לא ידעתי שיש לנו פעמון דלת.‬
‫תתקני את זה, אני מתחנן בפנייך.‬ ‫-ואו.‬
‫שיט, זו הילדה המלשינה.‬
‫לכי תדברי איתם.‬ ‫-הוא ראה אותך.‬
‫לא, הוא לא. לכי את.‬
‫ראיתי אותך!‬
‫אלוהים!‬
‫שמעתי אותך.‬ ‫אחר צהריים נעימים, מר ולטר.‬
‫אתה יכול לקרוא לי ולטי.‬ ‫ואת תקראי לי דוד ווה.‬
‫הבת שלי אומרת שהיא ראתה‬ ‫שלכלכת עליי בפני כולם.‬
‫מה המלשינה... הנערה היפה, הנסיכה,‬
‫הכי יקרה בעולם...‬
‫אני חושב שהיא עשתה טעות. אתה מכיר ילדים.‬
‫הם שומעים משהו... לא, בחיים לא אלכלך עליך.‬
‫אישרתי את זה עם 15 שכנים.‬
‫איך עשית את זה כל כך מהר?‬
‫יש לנו קבוצת וואטסאפ. הם אמרו לי הכול.‬
‫כן, השתקתי אותה.‬ ‫קבוצות וואטסאפ מציקות לי. סליחה.‬
‫תן לי להגיד לך משהו.‬
‫אני רואה שאתה פה כדי להפריע לשלווה שלי.‬
‫אולי פשוט תלך ל... להקשיב.‬
‫כזו ילדה יקרה. תקשיב לי.‬
‫השלווה שלך?‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה להפריע לשלווה שלך?‬
‫להיות שכן שלך זה כמו לגור ליד דיסנילנד.‬
‫רק שדיסנילנד סגורים בלילה.‬
‫לא נכון. השתדלנו בשבילך!‬
‫מה? השתדלתם? איך?‬
‫הפסקנו את לימודי הטובה של סשה.‬ ‫ספרי לו, מתוקה.‬
‫זה נכון, אבא.‬ ‫-ואני הפסקתי עם הנגרות.‬
‫התחביב האהוב עליי.‬
‫ויש לי הרבה מסורים.‬
‫יש לי מסורי דיסק, מסורים חשמליים...‬
‫תודה. את תודי לי על שהפסקת ללמוד טובה.‬
‫אף אחד לא אוהב טובה.‬ ‫-ועוד דבר.‬
‫אפילו לא ראיתי את המשחק.‬
‫לא הזמנתי את חברים שלי‬ ‫לחגוג עם זיקוקים כדי לשמור על השקט.‬
‫אתמול חמותי חגגה יום הולדת.‬
‫לא ערכנו מסיבה למשפחה.‬
‫סבתא מסכנה.‬
‫אתה מאכזב אותי, ולטר.‬
‫מאכזב אותי מאוד. פתחתי את הלב שלי בפניך.‬
‫היית אורח קבוע בביתי.‬ ‫-באתי פעם אחת.‬
‫רוצה מלחמה?‬ ‫-לא.‬
‫אז מלחמה תקבל. מתוקה?‬
‫תוציאי את הטובה מהארון.‬
‫כל היום שיעורי טובה.‬
‫קדימה.‬ ‫-אל תנגני בטובה.‬
‫יתעללו בך. אף אחד לא אוהב את זה.‬
‫את לא תהיי מקובלת. אני מת וירדתי לגיהינום?‬
‫זהו? השטן הוא שכן שלי?‬
‫העלבתי את אלוהים? השתנתי על תכריכי טורינו?‬
‫בספירה לשלוש. אחת, שתיים, שלוש. קדימה!‬
‫למה אבא כל כך רחוק?‬
‫הוא מתקשה לאכול.‬
‫מותק, את יכולה להעביר לי את המיץ?‬
‫ולטר, לא את המיץ.‬
‫אני יכולה למזוג לך?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא נכה. אני יכול למזוג לעצמי מיץ.‬
‫בבקשה, מתוקה,‬ ‫תעבירי לי את המיץ, מאחר שאימא שלך מסרבת.‬
‫זהירות, אבא.‬ ‫-תודה.‬
‫זהירות...‬ ‫-הוא אצלי.‬
‫אני לא ילד. אני נראה כמו ילד?‬
‫את רואה פה ילדים?‬
‫כן, הצלחתי.‬
‫רוטב פסיפלורה. זה טוב...‬
‫זה...‬
‫יופי, מתוקה. תני את כל מה שיש לך עכשיו.‬
‫סשה, בואי נאכל צהריים!‬
‫הנה.‬
‫השיעור נגמר.‬
‫נהדר.‬
‫אני מלא עכשיו.‬
‫אני מלא. סיימתי.‬
‫ג'ואנה...‬
‫מה יש לקינוח?‬
‫יש אננס.‬
‫אננס?‬
‫יש לנו גם מנדרינות.‬
‫תקשיבי, ג'ואנה.‬
‫אי אפשר להמשיך ככה.‬
‫אננס זה לא קינוח.‬
‫אני איש לחוץ.‬
‫כשאני מבקש קינוח, אני מצפה לפלאן, לפחות.‬
‫הוא לא חייב להיות מושלם.‬
‫סתם פלאן.‬
‫אולי אפילו קרם פפאיה, קצת גלידה.‬
‫מה שאת רוצה.‬
‫מה את רוצה, ג'ואנה?‬
‫מה אני רוצה, ולטר?‬
‫כן, מה את רוצה?‬
‫ובכן, מה שאני רוצה זה...‬
‫אתה באמת רוצה לדעת מה אני רוצה?‬
‫לא משנה.‬
‫מתוקה, ג'ואנה היקרה,‬ ‫שלא חייבת להגיד את שעל לבה,‬
‫אני אלך לנמנם במזווה.‬
‫אם תסלחו לי.‬
‫הוא...‬
‫הוא הולך לישון במזווה?‬ ‫-זה המקום הכי שקט.‬
‫הוא גילה‬ ‫שלשימורי חמוצים יש אקוסטיקה מצוינת.‬
‫אתם חייבים לעוף מפה.‬ ‫תעמידו את הבית למכירה, תשכירו.‬
‫לא נוכל למכור את הבית. אנו תקועים פה.‬
‫אימא, אני עובדת במשרד עורכי דין.‬
‫יכולתם להתקשר.‬
‫מותק, את מתמחה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל אני מכירה את החוק,‬ ‫אני מכירה עורכי דין.‬
‫אני יכולה לעזור לכם.‬
‫אני יכולה לתבוע את השכנים המטורפים שלכם.‬ ‫-לא, מותק. אל תיכנסי לעניין הזה.‬
‫יש לך את החיים שלך, יש לך את הקולג'...‬
‫קדימה!‬ ‫-אבא שלך ואני מסוגלים להסתדר.‬
‫תתחילי!‬
‫סלחו לי. זה לא קל לישון בעמידה.‬
‫אבל זה היה טוב, מצאתי שימורי אפרסקים.‬
‫אם תסלחו לי. זה כאב.‬
‫אני עייף.‬
‫מי זה?‬
‫היי. קוראים...‬
‫קוראים לי קמילה.‬
‫השכן שלכם, ולטר, הוא אבי.‬
‫נעים להכיר. ארתור.‬
‫באתי בשבילך.‬
‫לא, זאת אומרת...‬
‫באתי בשביל מר אנטוניו, אבא שלך, אני מניחה.‬ ‫הוא בבית?‬
‫כן, אבא בבית.‬
‫בבקשה, היכנסי.‬
‫היי, היכנסי.‬
‫סלח לי.‬
‫ולטר, מה אתה עושה?‬
‫אני דואג לבת שלנו, קמילה.‬ ‫אני לא בוטח באנשים האלה.‬
‫אסור היה לנו לתת לה ללכת לבד.‬
‫היא יכולה לדאוג לעצמה.‬ ‫-לא יודע.‬
‫זה הגיע בשבילך.‬
‫אבא חיכה לזה.‬
‫למה התעכבת, חמוד שלי?‬
‫ולטר, מה זה?‬
‫אקדח.‬
‫נכון שהוא יפה? אני אקרא לו שירלי.‬
‫שירלי, תגידי שלום לאימא.‬
‫ולטר, אתה לא חושב‬ ‫להרוג מישהו או את עצמך, נכון?‬
‫לא, זה אקדח הרדמה.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫אם הכלב או אחת מהחיות שלו יכנסו הנה,‬
‫הם ילכו לישון שבוע.‬
‫ולטר.‬
‫בבקשה אל תעשה את זה.‬
‫ג'ואנה, אני נואש. אין לי מה להפסיד.‬
‫אימא, אבא. אנחנו צריכים לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫זה כאב. אני צריך להתאמן.‬
‫מר אנטוניו מבין‬ ‫שאני יכולה לתבוע אותו והחליט לשתף פעולה.‬
‫הוא הולך לכלא, נכון?‬
‫לא הולכים לכלא בגלל מסיבה.‬
‫ובכן, הם יפסיקו לעשות חזרות לידכם.‬
‫רק במחסן של בית הספר.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫והם יצמצמו את חיות הבר שלהם בחצי.‬
‫אמרתי שאקרא לשירות הווטרינרי.‬ ‫-ואו, זה רעיון מעולה, מתוקה.‬
‫נהדר. גם הכלב הולך?‬
‫כלבים אינם חיות בר, אבא.‬
‫אבל תוכים כן.‬
‫התוכי היה במשפחה 50 שנה, הוא נשאר.‬
‫לעזאזל, 50 שנה. זה תוכי בן אלמוות?‬
‫תוכים חיים עד גיל 80, אבא.‬
‫אז תגידי לי, אילו בעלי חיים הולכים?‬
‫ובכן, שני צבים, תוכי אחד, נחש אחד...‬
‫נחש?‬ ‫-נחש?‬
‫הנחש נעלם, אבל הוא ילך כשימצאו אותו.‬
‫חוטמן אחד, שני שרקנים,‬
‫עפרוני אחד, שני קלאונים,‬ ‫12 תוכים קטנים, קוף קפוצ'ין,‬
‫ואחרון חביב, פעמונית אמזונס.‬
‫יש להם פעמונית אמזונס?‬ ‫-כן.‬
‫לא שמעתי אותה.‬
‫הגיעה היום, אבל מחזירים אותה.‬
‫תחזור הנה, אדילו!‬
‫זה היה אדילו. אבל הוא הולך.‬
‫כדאי לכם לנסות ולהסתדר איתם.‬
‫אני מסכימה.‬ ‫-תזמינו אותם לארוחת ערב.‬
‫תראו להם שאתם נחמדים.‬
‫תתחנפו אליהם.‬ ‫-הבנתי, מתוקה.‬
‫כדאי שאצא לדרך.‬ ‫-מתוקה, תקשיבי.‬
‫אבא שלך ואני מאוד גאים בך.‬
‫תודה, מתוקה.‬
‫כן, את האוצר הכי גדול שלנו. את...‬
‫אני רק רוצה לומר...‬
‫ולטר.‬ ‫-את...‬
‫לאט, אבא.‬
‫את המתנה הכי יקרה שלנו.‬ ‫-כן...‬
‫אוי, אבא כל כך חמוד.‬
‫אני חייבת לזוז.‬ ‫-לכי.‬
‫בסדר. את צריכה כסף?‬
‫אין צורך, יש לי טרמפ חזרה לריו.‬ ‫תשמרי על אבא. אל תטריח את אימא יותר מדי.‬
‫היא תשמור על אבא. ביי.‬ ‫-ביי, מתוקה.‬
‫תירגע, מותק.‬
‫ג'ואנה, אני חייב ל...‬
‫אני חייב לומר משהו.‬
‫הבת שלנו‬
‫היא הדבר הכי טוב שאי פעם עשינו.‬
‫נכון.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫הנה, תחבשי את זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מותק, תחזיקי חזק.‬
‫ולטר, תקשיב לי.‬ ‫נהיה נחמדים ומנומסים אליהם.‬
‫יהיה לנו ערב נפלא.‬
‫נדבר כמו מבוגרים.‬
‫אני יכולה לסמוך עליך?‬ ‫-כמובן, מותק.‬
‫בסדר. תפתח.‬
‫מה נשמע, שכן!‬ ‫-הפתעה!‬
‫הפתעה? הם הזמינו אותנו.‬ ‫-אוי, נכון.‬
‫היי, כולם. ערב טוב, כולם.‬
‫באתי לבקר אתכם.‬
‫זה משגע אותי כשהיא מחקה את הקול של הכלבה.‬
‫ולטר.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בבקשה, היכנסו. ברוכים הבאים.‬
‫קדימה.‬
‫הערב נראה מבטיח.‬ ‫-סלחו לי.‬
‫תראה, מותק. הם שיפצו פה.‬
‫לעזאזל, אני די אוהב את מה שעשיתם למקום.‬
‫אני רוצה לומר שלכבוד הוא לי,‬ ‫לכבוד הוא לי להיות כאן.‬
‫לא, לכבוד הוא לנו שאתם כאן.‬
‫בדיוק אמרתי לקלי שאתה לא השמוק שחשבתי.‬ ‫-כן.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫הבנתי, וקצת נעלבתי.‬
‫אני יכול לומר משהו?‬
‫אם יש משהו שאין לי כבוד אליו‬ ‫זה אנשים לא חברותיים.‬
‫כן.‬
‫גבר שפותח את דלת ביתו הוא גבר...‬
‫שפתוח לחיים.‬
‫כן.‬ ‫-כל כך בוטה.‬
‫צליל חזק וגבוה. נהדר.‬
‫תודה.‬ ‫-מותק.‬
‫לא היינו פה הרבה זמן.‬
‫פעם שעברה הייתה‬ ‫כשפדרו הצית את המקום, זוכר?‬
‫הבן שלכם שלך הצית את הבית הזה?‬
‫זה היה מזמן, לפני מר אגנור.‬
‫זה שהתאבד?‬ ‫-כן.‬
‫תקשיבו, כל כך הרבה אנשים באו ועזבו.‬
‫יותר מעשרה בעלים.‬
‫ואף אחד לא נשאר. לא יודעת למה.‬
‫זו תעלומה. אולי אנחנו מעל בית קברות עתיק.‬
‫אולי הבית מקולל.‬ ‫-אתה חושב?‬
‫קלי, זוכרת את היום של השריפה?‬
‫כן.‬ ‫-זוכרת את היום ההוא?‬
‫הכול היה כאוס, כל כך הרבה אנשים.‬
‫מכוניות משטרה, מכבי אש, מסוק של מד"א...‬
‫זה היה כאוס. הבית עלה בלהבות.‬
‫היה זוג בקומה למעלה, זוכרת?‬
‫הרצפה קרסה, הם נחתו בדיוק פה.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-בדיוק פה.‬
‫אבל תודה לאל שאף אחד לא מת.‬
‫עדיין יש לי את הווידאו מהחדשות.‬
‫איזה ריגוש, נכון?‬ ‫-לגמרי.‬
‫מאוד מרגש, זה היה כמו בסרטים.‬
‫תראה להם. רוצים לראות?‬ ‫-לא.‬
‫הבנו את הרעיון.‬ ‫-בדיוק.‬
‫נחשו את מי פגשנו באותו יום.‬
‫את רונדינלי, הכלב שלנו.‬ ‫הוא היה עם מכבי האש.‬
‫יפה, לא הכול היה טרגי.‬
‫יפה לכם, אבל המשפחה ההיא כנראה לא מאושרת.‬
‫כן. שמעתם את זה?‬
‫מה, מגי?‬
‫"אימא, תורידי אותי."‬
‫שמעתם את זה?‬
‫אני יכולה להוריד את מגי? אכפת לכם?‬
‫אני קצת אלרגי...‬ ‫-בטח.‬
‫בטח.‬ ‫-בטח.‬
‫תרגישי בנוח, מגי.‬
‫לכי, מתוקה. תחקרי את הבית.‬
‫אנחנו עוד יכולים לבטל את זה?‬
‫לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫בנוסף לסמבה, אני מאוד אוהב קומדיה.‬
‫אני חושב לעשות סטנד-אפ‬ ‫כדי להכניס עוד קצת כסף.‬
‫הבדיחה הראשונה תקרע אנשים. תקשיבו.‬
‫נמלה ראתה פיל בג'ונגל ואמרה,‬
‫"מר פיל, תודה על הטובה."‬
‫הפיל אמר, "מה תודה, תתפשטי".‬
‫אני לא חושב שהיא הבינה. אני אסביר.‬
‫מה שהפיל רצה...‬ ‫-לא, הבנתי.‬
‫זה מצוין, מאוד מצחיק.‬
‫אני מביאה עוד יין מהמטבח.‬ ‫מישהו רוצה משהו אחר?‬
‫אני אלך איתך, אני סומלית מצוינת.‬
‫המילה היא "סומליה".‬
‫השתמשתי במילה האנגלית, טיפשון.‬
‫נכון. בשפה שלנו, החוקים שלנו.‬
‫נכון. קדימה, ג'ו.‬
‫כן.‬ ‫-תלכי בזהירות.‬
‫זהירות.‬
‫ולטי,‬ ‫אני מאוד מעריך את ההזמנה של ג'ואנה הערב.‬
‫זה נכון, ג'ואנה מדהימה.‬
‫הגיע כבר הזמן שננהל שיחה כמו מבוגרים.‬
‫אם כבר מדברים, מאחר שהילדים לא פה‬
‫מאחר שאף אחד לא יכול להפריע לנו...‬ ‫-לא, אף אחד.‬
‫אולי נוכל...‬
‫לעשות משהו חדש.‬
‫לנצל את הערב. נכון, ולטי?‬
‫ערב למבוגרים.‬
‫ניצלנו, אכלנו כל כך הרבה.‬ ‫-אולי...‬
‫תפתח את הראש.‬
‫מה לעזאזל זה אומר?‬
‫תנסה להבין מה זה ערב למבוגרים.‬
‫אולי נוכל להתערבב קצת.‬
‫נוכל להחליף קצת קלפים, לערבב את החפיסה.‬
‫נוכל לשחק עם ידיים שונות.‬
‫כדי שנוכל לגלות ריגושים חדשים, אתה מבין?‬
‫כדי שנוכל להתפתח.‬
‫כולנו, אם אתה מבין אותי.‬
‫שמתי לב שג'ואנה ואתה דומים מאוד לקלי ולי.‬
‫מה לעזא... רגע.‬
‫ולטי.‬ ‫-כן?‬
‫גם אתם נועזים.‬
‫מה זאת אומרת, "נועזים"?‬
‫איך אנסח את זה? אני הולך פה בין הטיפות.‬
‫אני דואג שאתה...‬ ‫-זה טוב.‬
‫אולי תגיב רע כשאציע את ההצעה שלי.‬
‫איזו הצעה?‬
‫לכן אני שוקל את מילותיי...‬
‫אני מבין.‬ ‫-כן.‬
‫זה כמו לשמן את המוט.‬
‫כדי שלא אעשה לך טראומה.‬
‫המילה "מוט" כבר עושה לי טראומה.‬
‫אולי תמשיך כבר? אני לא ממש מבין...‬
‫כשזוג ביחד הרבה זמן...‬
‫כן?‬ ‫-הם מתחילים לאבד...‬
‫הם מאבדים את הריגוש, העניין שלהם פוחת,‬
‫הם מאבדים את הפלפל.‬
‫הם צריכים לנסות דברים חדשים. אתה מבין?‬
‫אוקיי.‬ ‫-אני חושב שהריגוש הזה נובע מ...‬
‫למשל,‬
‫הריגוש נובע מדברים שקלי ואני‬
‫עושים מדי פעם, שאנחנו מרשים לעצמנו.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר, זה...‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫קלי ואני יחד כבר הרבה זמן.‬
‫יותר מ-20 שנה.‬
‫זה הרבה זמן.‬ ‫-אכן.‬
‫מה לא ראינו? מה לא עשינו?‬
‫מה לא ניסינו, ולטי?‬ ‫-בחיי.‬
‫אין לי מושג.‬ ‫-אז אנחנו...‬
‫אנחנו מרשים לעצמנו.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫כן אני... קל להבין אותך.‬
‫המוט המשומן בלבל אותי קצת.‬
‫אבל מה אתם מרשים לעצמכם?‬
‫ולטי.‬ ‫-כן?‬
‫לגביך...‬ ‫-כן?‬
‫למרות שיש לך פרצוף מצחיק,‬
‫קלי מחבבת אותך.‬
‫היא מחבבת אותך מאוד, היא...‬
‫היא חושבת שאתה מעניין, חכם ונחמד.‬ ‫-תודה.‬
‫ואני, בכל הכנות,‬
‫מולך, אני יכול לומר שישר‬
‫חשבתי שג'ואנה גם אחלה.‬
‫אל תעז לגעת באשתי!‬
‫זה כאב!‬ ‫-מה קרה?‬
‫אין לך מושג מה הסוטה הזה הציע עכשיו.‬
‫הצעה יותר מדי גסה בשבילי.‬
‫איזו הצעה?‬
‫הצעתי שנשחק קצת פוקר על כסף,‬ ‫חשבתי שאתם בעניין.‬
‫בדיוק, פוקר... אוי, התכוונת לפוקר?‬
‫כן, פוקר. מה חשבת?‬
‫החמאת לג'ואנה, אמרת שהיא יפה,‬
‫שהנישואים שלכם צוננים‬ ‫ואתם צריכים לתבל את העניינים...‬
‫אוי, טוני! אני יודעת מה הוא חשב.‬
‫את לא צריכה להגיד את זה. ג'ואנה...‬
‫לא שמעת אותו. זה נשמע כאילו הוא מנסה...‬
‫מה?‬
‫ולטי, איך יכולת לחשוב ככה עליי?‬
‫הראש שלך מלוכלך!‬ ‫-הראש שלי לא כזה מלוכלך.‬
‫סלחו לי. אבל הטון שלו גרם לי‬ ‫לחשוב שהנישואים הצוננים שלו...‬
‫אמרתי, "כן, צוננים". לא שלנו.‬
‫ולטי.‬ ‫-כן?‬
‫אתה רוצה מחיאות כפיים? תמחאי לו כפיים.‬
‫אתה רוצה מחיאות כפיים?‬ ‫-תודה. אבל...‬
‫קדימה, קלי.‬ ‫אנחנו הולכים כי לוולטר יש מוח סוטה מאוד!‬
‫כן. מגי, אנחנו הולכות!‬
‫ג'ואנה, את לא שמעת אותו. אבל זה נשמע‬
‫שהנישואים שלנו נהדרים, שלהם צוננים.‬
‫עדיף שאשתוק.‬
‫ולטר, הרבצת לו בבית שלנו!‬
‫לא הבנתי מה הוא אמר.‬
‫אבל עכשיו הוא יכול לתבוע אותנו.‬ ‫כלומר, אותך.‬
‫איזו התחשבות.‬ ‫-אל תגרור אותי לתוך זה.‬
‫למי את מתקשרת?‬ ‫-לבת שלנו.‬
‫המבוגרת היחידה במשפחה הזו שתדע מה לעשות.‬
‫אם טוני יתבע אותנו, עלינו לדעת מה לעשות.‬
‫לא, אל תעירי את הנסיכה שלנו. כבר מאוחר.‬
‫היי, אימא.‬ ‫-היי, מתוקה.‬
‫אבא!‬ ‫-היי, מותק.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני יודעת שמאוחר.‬
‫ישנת.‬ ‫-תקשיבי...‬
‫ולטר.‬ ‫-אולי נדבר מחר?‬
‫אבא שלך פישל.‬ ‫-לא...‬
‫כן, פישלת.‬ ‫-לא באמת.‬
‫מאוחר. אולי נדבר מחר?‬ ‫-אבא שלך פישל.‬
‫את מאמינה שאבא שלך הרביץ לשכן?‬
‫הוא הרביץ לאבא שלי?‬
‫ארתור?‬
‫זה לא אני.‬ ‫-לא...‬
‫רגע.‬ ‫-אימא, אני חושבת שעדיף...‬
‫ולטר!‬ ‫-אבא!‬
‫אבא!‬
‫תירגע, ולטר.‬
‫תירגע. הכול בסדר, מותק.‬
‫הכול בסדר. הנה התרופה שלך.‬
‫הבת שלי...‬
‫מותק, אל תבכה על הבת שלנו. היא כבר גדולה.‬
‫היא יודעת מה היא עושה.‬
‫אני לא בוכה בגלל הבת שלנו.‬
‫אז למה אתה בוכה?‬
‫הכלבה של קלי‬
‫השתינה על הכיסא שלי.‬
‫למה התעסקת עם הבן של האיש?‬
‫ארתור בחור נהדר.‬ ‫גם אבא שלו. הם אנשים נהדרים.‬
‫הם ההפך מנהדרים.‬
‫הם מציקים, הסיוט של חיי.‬
‫רגמתי צלב ועכשיו אני משלם.‬
‫לפחות טוני לא הרביץ לך.‬
‫הוצאתי אותך מתביעה.‬
‫אני אדם חולה.‬ ‫-אין לך מושג עד כמה.‬
‫מה?‬
‫נמאס לי, אני לא יכולה להישאר פה יותר.‬ ‫אני הולכת לישון אצל ארתור.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫ביי, ולטי.‬
‫לא תגידי כלום?‬ ‫-ביי, אימא.‬
‫החלטתי, אנחנו עוזבים.‬
‫ולא נחזור לעולם. נמצא דירה בריו,‬
‫נעמיס את הרהיטים על משאית ונסתלק מפה.‬
‫זהו. את איתי?‬
‫ולטר...‬
‫אז ככה...‬
‫אנחנו מרוששים.‬
‫מרוששים?‬
‫איך?‬
‫איך? אני אגיד לך איך.‬
‫השקענו את כל החסכונות שלנו בבית הזה.‬
‫איבדתי כמה לקוחות כשעברנו הנה.‬
‫עשיתי כמה השקעות רעות‬
‫כי ביליתי 80 אחוז מהזמן בטיפול בך, מותק.‬
‫יש לנו כסף רק לדברים הכרחיים.‬
‫היי...‬
‫זה בסדר.‬
‫יש לי אותך.‬
‫תמיד נהיה יחד.‬
‫יש לנו משהו לאכול?‬
‫מהגינה שלנו.‬ ‫-בבקשה.‬
‫והביצים מהתרנגולות.‬ ‫-ואו.‬
‫עשינו עסק.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫להכין את החביתה הטובה בעולם‬ ‫לאישה הטובה בעולם.‬
‫אני אוהב אותך.‬ ‫-אני אוהבת אותך.‬
‫שיט.‬
‫מה קרה, ולטי? אתה לא אוהב פרגיות צעירות?‬
‫הן היו אמורות להיות חביתה.‬
‫נראה שלא רק הכלב שלך אוהב להסיג גבול.‬
‫נכון. רגע.‬
‫אתה רומז שזיקו עשה את זה?‬ ‫יש לך הוכחה, ולטי?‬
‫תפסיק להיתמם, טמבל.‬
‫התרנגול שלך הוא היחיד ברדיוס של קילומטרים.‬
‫תרחיק את החיות שלך מהגינה שלי, בסדר?‬
‫זה לא אומר כלום.‬
‫אין לך שום הוכחה.‬
‫שאבדוק את ה-DNA של התרנגול שלך?‬
‫אני לא רוצה את החיות שלך בגינה שלי, מובן?‬
‫תן לי להגיד לך משהו.‬
‫זו לא אשמתי שחיות מחקות את בעליהן, בסדר?‬
‫בבית שלי, אנחנו לא מפספסים הזדמנות.‬
‫כולנו פוריים מאוד, הבנת?‬
‫אצלנו אוהבים‬ ‫לדחוף את הבננה לסלט הפירות, ולטי.‬
‫אנחנו אוהבים לתקוע בשופר.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫אני תמיד מבין את המטפורות שלך.‬
‫קדימה, כדאי לך לעצור.‬
‫אני אתפוס אותך!‬
‫אתה לא יכול לתפוס אותי.‬
‫לא! תעזוב אותי!‬
‫לא!‬
‫אני לא מגביל אף אחד בבית שלי.‬
‫הטבע וההורמונים שולטים פה.‬
‫ארתור הוא אלוף בריקוד המאוזן.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫ותן לי להגיד לך,‬ ‫אני בטוח שביום שעברתם,‬
‫ארתור כבר פתח את שמפניית הניצחון.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫אני בטוח שארתור כבר סיים מהצלחת.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫ותן לי להגיד לך, אני מכיר את ארתור,‬
‫בחיי, הוא טבל את הדבשון שלו בדבש מזמן.‬
‫הדבש הזה כבר נאכל.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫דוקטור, מצבו השתפר?‬
‫לא.‬
‫למעשה, הוא החמיר.‬
‫אלוהים.‬ ‫-ולטר, אתה עושה את מה שאמרתי?‬
‫דוקטור, עדיף שלא תיכנסי לשם.‬
‫זה לא יעזור.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫אבל יש לי חדשות טובות.‬
‫טכנולוגיה גרמנית חדשה.‬
‫שבב זעיר שמשתילים באוזניים.‬
‫הוא ישחרר 80 אחוז‬ ‫מהלחץ על העצבים שלך, ולטר.‬
‫הם לא יתפקעו?‬
‫ניתוח אחד הוא כל מה שצריך.‬
‫תודה לך, גרמניה. הייתי בעדך במונדיאל.‬
‫הגיע להם, ברזיל הייתה גרועה.‬ ‫-שנייה.‬
‫דוקטור, אלו חדשות מדהימות, אבל,‬
‫הביטוח שלנו יכסה את זה?‬
‫לא.‬ ‫-גם לא את הניתוח?‬
‫גם לא.‬
‫וכמה זה עולה?‬
‫אם צריך לכתוב את זה...‬
‫תירגע, מותק.‬
‫אני לא מבין... כן.‬
‫כן, זה אפשרי.‬
‫יש לנו כסף לזה. יש לנו את זה בבנק. ניצלתי.‬
‫תודה לך, דוקטור.‬ ‫-ולטר.‬
‫מה?‬ ‫-ספרת את כל האפסים?‬
‫זה כתב של רופא...‬ ‫-תספור אותם.‬
‫שלוש, ארבע...‬
‫אני גוסס, בסדר? אפשר לזרז את זה?‬
‫אני יכול פשוט לקפוץ מהחלון.‬
‫יש לי חליפה שחורה?‬ ‫-מותק.‬
‫איך אלו חדשות טובות?‬
‫חדשות טובות לך.‬ ‫את תרוויחי הרבה כסף מאיתנו.‬
‫בוא נפתור את זה.‬ ‫-מותק...‬
‫אני רוצה מצבה יפה. "בעל טוב, אבא טוב."‬
‫אני רוצה אריות על הארון שלי.‬ ‫-מותק...‬
‫יהיה בסדר.‬ ‫-תשיגי לי שיש לבן ויפה.‬
‫די.‬ ‫-תמצאי תמונה בלי שפם.‬
‫לא עכשיו, מותק.‬
‫אתה לא תתחמק הפעם!‬
‫תחזור הנה, ממזר.‬
‫לא תתחמק הפעם.‬
‫כן, אני רואה אותך, כלב רע.‬
‫הזמן שלך סוף סוף הגיע.‬
‫אלוהים.‬
‫למלחמה!‬
‫לעזאזל.‬
‫"גם כי אלך בגיא צלמות לא אירא רע.‬
‫"שבטך ומשענתך..."‬ ‫אני לא יודע מה ההמשך. אלוהים.‬
‫איך אני הופך אותה?‬
‫שיט.‬
‫זה לא טוב. לא טוב בכלל.‬
‫לא טוב. שיט.‬
‫קדימה.‬
‫הפכנו קרובים.‬
‫חבל שזה מאוחר מדי.‬
‫אל תשרטי את הצבע.‬
‫אני לא אשרוט.‬
‫הוא חושב שאני לא יודעת איך לחנות.‬
‫זה בסדר.‬
‫צאו החוצה!‬
‫גם אתה.‬
‫זה תמיד ככה.‬
‫זו אשמתך.‬
‫למה עשית את זה? אני מחרימה את הטלפון שלך.‬
‫למה?‬ ‫-אני אחרים אותו.‬
‫היי, תראו מי שם.‬
‫מותק, אימא שלך ישנה?‬
‫מוזר, נכון?‬ ‫היא לא ישנה בדרך כלל בשעה הזו.‬
‫גם לי זה מוזר.‬
‫תנו לי לבדוק אותה. תחזיקו את זה.‬
‫קדימה!‬
‫קומי, אימא!‬
‫שטינקר.‬
‫שקט.‬
‫אלוהים!‬
‫ג'ואנה, בבקשה.‬ ‫-מה?‬
‫תעזרי לי להציל את התוכי.‬ ‫-איזה תוכי?‬
‫איזה תוכי זה?‬ ‫-מה נראה לך?‬
‫הוא חי.‬
‫ולטר, הוא מת.‬ ‫-לא, הוא לא.‬
‫אסור שעוד מישהו ימות היום.‬
‫עוד מישהו?‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-שכחי מזה.‬
‫הנשמה מפה לפה.‬
‫ולטר, תפסיק. הוא מת.‬
‫לא, הוא לא. הוא חי. קדימה, תוכי.‬
‫תפסיק, הוא מת!‬
‫לא, הוא חי. תביאי את הדפיברילטור.‬
‫לא.‬ ‫-תביאי את הדפיברילטור, בבקשה.‬
‫תעזרי לי. תישאר איתי, תוכי.‬
‫תביאי את הדפיברילטור עכשיו!‬
‫אלוהים.‬
‫מהר, מותק. תניחי אותו על השולחן. כן, מהר!‬
‫תני לי את הכפות.‬ ‫-לא! אתה בטוח?‬
‫תני את הכפות!‬ ‫-אל תעשה את זה!‬
‫אל תגידי את זה. תביאי לי.‬ ‫תכווני אותו למקסימום.‬
‫מה? לא!‬ ‫-למקסימום.‬
‫למקסימום, בבקשה!‬ ‫-אני אגביר אותו קצת.‬
‫לא. יותר. עוד. הרבה.‬
‫- מוכן לשימוש -‬
‫עוד.‬ ‫-אי אפשר.‬
‫את משקרת!‬
‫הכול, תגבירי עד הסוף!‬
‫- מתח גבוה -‬
‫- מתח גבוה לאללה -‬
‫בדיוק.‬
‫תתרחקי. להתרחק!‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לאן הוא נעלם?‬
‫השארת מהתוכי רק אפר!‬ ‫-לא עשיתי כזה דבר.‬
‫ברור שעשית.‬
‫השתמשת במתח הכי גבוה!‬ ‫-ניסיתי להציל אותו.‬
‫מה?‬ ‫-הוא חי.‬
‫שם.‬
‫הוא חי!‬
‫פלמנגו...‬
‫פלמנגו.‬
‫היי. אחר צהריים טובים, מר ולטר.‬
‫גם לך, ארתור.‬
‫החזרתי את התוכי שלכם.‬
‫הוא עף והגיע לבית שלי.‬
‫אז החזרתי אותו, בסדר?‬
‫בכלל לא שמנו לב. ההורים שלי לא בבית.‬
‫יצאו לטיול?‬
‫הם לקחו את סבתא לבית החולים.‬
‫אני נשארתי עם קמילה.‬
‫לשמור על האחים שלי, כמובן.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫גברת נונו המסכנה.‬
‫אבל אני בטוח שהיא תהיה בסדר.‬
‫אני לא יודע. היא איבדה הכרה.‬
‫אנחנו דואגים מאוד.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אני מקווה. אבא שלי...‬
‫אבא שלי יהיה הרוס.‬
‫אני יכול לתאר לעצמי.‬ ‫-כן.‬
‫להתראות, מר ולטר.‬ ‫-ביי.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫- בית לוויות -‬
‫בוקר טוב.‬
‫למה אתן עצובות?‬ ‫-לא שמעת? מישהו מת אצל השכנים.‬
‫מי מת? חוטמן, תוכי?‬
‫ציפור, לוטרה?‬
‫לא, אבא. גברת נונו.‬
‫אוי.‬
‫ואו.‬
‫זה כל כך עצוב. אני באמת...‬
‫לא ציפיתי לזה. אני בהלם.‬
‫כי היא הייתה בריאה כמו שור.‬
‫אתה לא נראה כל כך מופתע, ולטר.‬
‫אני כן. מה?‬
‫אני מאוד מופתע.‬
‫אבל בפנים.‬ ‫הדמעות זולגות מאחורי העיניים שלי.‬
‫אם מישהו ישאל, "מי מופתע?",‬ ‫אנשים יגידו, "בטוח ולטר".‬
‫מאוד מופתע. אלוהים.‬ ‫-טוב...‬
‫בואי נלך להלוויה.‬
‫בסדר, מותק. תמסרי את תנחומיי למשפחה.‬
‫כולנו הולכים.‬
‫אבל אני חייב?‬
‫אני לא אענה על זה.‬
‫כבר ענית. אני אחליף בגדים.‬
‫אפילו חיות המחמד נראות עצובות.‬
‫חיות יכולות להרגיש דברים.‬
‫כן.‬
‫כל השקט הזה מוזר.‬
‫זה לא מה שרצית?‬
‫כן.‬
‫מתוקה, מה שלום ארתור?‬
‫הוא בסדר, תומך במשפחה.‬
‫הוא ילד נהדר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אבל טוני לא בסדר.‬
‫הוא רוצה לעבור.‬ ‫הוא אפילו יעמיד את הבית למכירה.‬
‫למכור את הבית? למה?‬
‫הכול מזכיר לו את אימא שלו‬ ‫והוא לא מסוגל לשכוח.‬
‫הוא מאשים את עצמו שעזב את אמו לבדה.‬
‫אבל זו לא אשמתו.‬
‫אבל הוא חושב שכן.‬
‫לכן הוא מוכר את הבית?‬
‫אסור לו.‬ ‫-מה קרה לך, ולטר?‬
‫תמיד רצית שהם יעברו. חלמת על היום הזה.‬
‫כן, אבא. מה קרה?‬
‫שום דבר לא קרה. ולא חלמתי על זה.‬
‫לא ככה.‬ ‫-מה זאת אומרת "ככה"?‬
‫עכשיו. הכול בסדר, זה נגמר.‬
‫אבא, לא הכול בסדר.‬
‫ארתור אמר לי‬ ‫שאבא שלו לא מוכן ללכת לחזרות יותר.‬
‫טוני עזב את בית הספר לסמבה.‬
‫אסור לו. הוא לא יעזוב את בית הספר לסמבה.‬
‫היי, טוני. בחייך.‬ ‫אימא שלך בסדר, היא עם אלוהים.‬
‫אני לא יכול, ולטר.‬
‫תקרא לי ולטי.‬
‫בשבילך, אני ולטי.‬ ‫-בחיי, זה...‬
‫בסדר גמור, ולטי. תקשיב,‬
‫תודה על כל מה שעשית בשבילי, אבל...‬
‫מכיר את זה שהחיים מאבדים משמעותם?‬
‫אני מרגיש שאימא...‬
‫אני מרגיש שאני רואה אותה בכל מקום.‬
‫אל תגיד את זה. אני מפחד מהדברים האלה.‬
‫כאילו שהיא כאן, אתה מבין?‬
‫אבל היא לא. אף אחד לא פה.‬
‫אני מרגיש שהיא מנסה לשלוח מסר‬ ‫כדי לפתור תעלומה בלתי פתורה.‬
‫אין שום תעלומה. אין כאן תעלומות.‬
‫אין תעלומות.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫אני מניח שזו רק הרגשה.‬ ‫-בוא נשאיר את זה בתחום הרגש.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫ולטי, תן לי לשאול אותך. אני חושב על סיאנס.‬
‫מצוין, סיאנס נשמעת כמו מנה טעימה.‬
‫לא. קלי כריסטינה היא סוג של מתקשרת.‬
‫היא יכולה לקבל מסרים מהעולם הבא.‬
‫אז חשבנו להזמין אותך‬
‫כי אנחנו צריכים אנשים‬ ‫שיש להם אמונה ומאמינים בזה.‬
‫אתה מאמין בזה. נכון, ולטי?‬
‫אני לא מאמינה בזה.‬
‫תעשי בכאילו. זה כמו לוח ויג'י.‬ ‫שיחקת בזה פעם?‬
‫לא, אני לא משוגעת.‬
‫למה אתה רוצה לקחת חלק בזה?‬
‫אני רוצה לקחת חלק בזה כדי לעזור לשכן שלנו,‬
‫וכדי להגן על עצמי...‬
‫זאת אומרת, להגן עלינו.‬
‫מה אם הרוח שלה תלכלך עליי... עלינו?‬
‫אי אפשר לדעת עם רוחות. אני לא סומך עליהן.‬
‫אני רוצה לראות את זה בעצמי.‬ ‫-למה שרוח תלכלך עלינו?‬
‫כולך שאלות היום. טוני!‬
‫מתי העולם הבא יתחיל לדבר?‬
‫עוד דקה. אנחנו רק מחכים לאימא דינוקה.‬
‫אימא דינוקה?‬
‫היא נהדרת. מתקשרת מדהימה.‬
‫היא יודעת הכול. היא חושפת הכול.‬
‫אי אפשר לחשוף הכול.‬
‫אבל היא מסוגלת.‬ ‫היא ראתה את כל חיי הקודמים.‬
‫נחשו מי הייתי בגלגל הקודם.‬
‫"גלגל"?‬
‫אובמה.‬
‫פה זה מתחיל להיות בעייתי באמת.‬
‫אובמה חי.‬
‫זה לא יפה לפקפק באמונות של אנשים אחרים.‬
‫זה לא קשור לאמונה, זו מתמטיקה.‬ ‫הוא היה בטלוויזיה אתמול.‬
‫היי, אבא.‬
‫היי, אימא.‬
‫איפה היית?‬
‫באמת שאלת אותי את זה?‬
‫ולטר, עזוב את זה.‬
‫השיער שלהם רטוב. זה משגע אותי.‬
‫חבר'ה!‬
‫אימא דינוקה כאן!‬
‫שיט. זאת לא קלי?‬
‫זאת אימא דינוקה.‬
‫היא שמה עליה את הטורבן וישות משתלטת עליה.‬
‫ברוכה באה, אימא דינוקה.‬
‫יש פה נפש מעונה.‬
‫זו אימא שלי?‬ ‫-לא.‬
‫מישהו שעודנו בחיים.‬
‫על מה את מסתכלת?‬
‫אין עינויים פה. אני רגוע לגמרי.‬
‫אני רגוע לאללה.‬
‫בחייך. מה?‬ ‫-היא לא דיברה אליך.‬
‫אבל היא מסתכלת ישר אליי. אני מתחרפן.‬
‫ולטר.‬ ‫-אני מתחרפן. היא מסתכלת.‬
‫אם את רעה, הסתלקי. בשם ישו.‬
‫מי אתם?‬
‫היא השתגעה לגמרי?‬
‫זו קמילה, חברה של ארתור.‬
‫הוא בטח דג הרבה בנהר הזה. נכון, בן?‬
‫אם אתם מבינים אותי.‬
‫אימא דינוקה מבינה, כולנו מבינים.‬
‫אלו ולטר וג'ואנה, השכנים שלנו.‬
‫אנשים נפלאים, אימא דינוקה.‬
‫היא נהמה.‬ ‫-לעברי.‬
‫שלום, מה שלומכם?‬
‫אני בסדר.‬
‫עושה קצת במכנסיים.‬
‫אבל אני בסדר.‬
‫בסדר, כדאי שכולנו...‬
‫נשב.‬ ‫-כבר ישבנו.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫תחזיקו ידיים.‬
‫שימו לב!‬
‫בואו נתרכז פה באמת.‬
‫יש פה מישהו?‬
‫אימא!‬ ‫-איזה ילד ארור!‬
‫הבהלת אותי לגמרי!‬
‫אני רק רוצה לדעת איפה אבקת השוקו?‬
‫זאת לא אימא שלך, זאת אימא דינוקה.‬
‫לך למיטה, פדרו.‬
‫אני רוצה שוקו!‬ ‫-היא מתחת ל...‬
‫היא מתחת לכיור. לך!‬
‫תעשה לך שוקו ותתחפף, פרחח!‬
‫תודה, אימא.‬
‫מוזר.‬
‫אימא דרבוקה פה לא זכרה את השמות שלנו.‬
‫אבל היא זוכרת איפה השוקו.‬
‫מסתורין מהעולם הבא.‬
‫שקט, כולם!‬
‫אני חשה שיש עוד רוח פה.‬
‫יש כאן רוח.‬
‫אני חשה בנוכחותה עכשיו!‬
‫הרוח עושה לה משהו מוזר.‬
‫חשפי את עצמך אם את מגיעה מהאור.‬
‫אל תחשפי את עצמך...‬
‫מי זה?‬
‫זה קרלוס אלברטו דה נוברגה.‬
‫מתוכנית הטלוויזיה שלו.‬
‫צפיתי בו לפני כמה ימים. הוא חי.‬
‫כן, קרלוס אלברטו זה מוגזם,‬ ‫אבל היית בסדר עם אובמה?‬
‫מרסלו? איפה הבן שלי, מרסלו?‬
‫תחזירו חזרה את פאוליניו גוגו.‬
‫אני מתגעגע אליו יותר מדי.‬
‫גוגו חבר שלי.‬
‫זה מטורף, גבר.‬
‫אלוהים!‬
‫לעזאזל.‬
‫זה היה קשוח!‬
‫יש פה עוד רוח.‬
‫אולי כדאי שנסגור את הדלת.‬ ‫יותר מדי אנשים נכנסים.‬
‫שקט.‬
‫אני חשה בנוכחותה של רוח נוספת.‬
‫תחזיקו ידיים. היא מתקרבת.‬
‫יש פה עוד רוח!‬
‫מטומטם!‬
‫מה? לא עשיתי כלום. נשבע שלא עשיתי כלום.‬
‫אוי, התינוק שלי!‬
‫תראה, מותק.‬
‫מצאנו את הנחש הקט שלנו.‬
‫הלילה אני אוציא את הנחש שלי‬
‫אם אתם מבינים אותי.‬
‫ולטי.‬ ‫-כן?‬
‫רציתי להודות לך‬
‫על כל מה שעשית בשבילי ועל כל התמיכה שלך.‬
‫אבל אני...‬
‫לא מתחשק לי לחזור לשם.‬
‫זה מטופש. אל תדבר שטויות.‬
‫תחזור לשם, תתחיל את חייך מחדש.‬
‫אני צריך שתעשה את זה כדי שאהיה רגוע.‬
‫למה, ולטי?‬
‫כי אני...‬
‫אתה השכן המועדף עליי.‬
‫ואני מאוד מחבב אותך. אז בוא נלך.‬
‫לא, ולטי.‬
‫בלי אימא שלי, אני לא יכול להמשיך.‬
‫בכלל.‬
‫טוני.‬
‫לא אתן לך לוותר.‬
‫קדימה.‬
‫- איחוד ג'ואקינופוליס -‬
‫מר אניבל, עם כל הכבוד,‬
‫אתה לא יכול לפטר את חבר שלי,‬ ‫הוא איש הקרנבל הטוב ביותר במדינה.‬
‫אני יודע.‬
‫אני באמת מחבב אותו.‬
‫אבל הוא מתעקש לעשות מחווה לאימא שלו.‬
‫אין לי דבר נגד אימא שלך.‬
‫אבל בית הספר לסמבה לא יעשה מחווה לאף אימא.‬
‫שלושה נושאים עובדים לבית ספר לסמבה.‬
‫היסטוריה ברזילאית.‬
‫התחנפות לידוענים.‬
‫ודוריבאל קאיימי.‬
‫מעניין. אף פעם לא חשבתי על זה.‬
‫כל דבר אחר, אחי... שכח מזה.‬
‫צריך משהו יותר...‬
‫משותף לכולם, הבנתם?‬
‫אניבל, בחייך!‬
‫מה יותר משותף לכולם מאימא?‬
‫זה נכון. אתה צודק, טוני.‬
‫אין צורך לצעוק, הוא ממש פה...‬ ‫-בסדר.‬
‫לכולם יש אימא.‬ ‫-לי לא הייתה אימא.‬
‫היא נטשה אותי.‬
‫יכולת לספר לי את זה.‬ ‫פגעתי בנקודה רגישה אצלך, נכון? לא בכוונה.‬
‫לא, לא נפגעתי.‬
‫אני פשוט לא רוצה מחווה לאימא שלו.‬
‫תקשיב, תן לי להגיד משהו. תירגע, אל תדאג.‬
‫גברת נונו היא אישה מדהימה.‬
‫אוי, גברת נונו. גברת נונו האהובה.‬
‫נפש אצילה ומיוחדת במינה.‬
‫הייתי אומר אפילו, "אימהית להפליא".‬
‫אישה מדהימה.‬ ‫העיניים שלי דומעות כשאני מדבר עליה.‬
‫הלוואי שהייתה לי אימא כמו גברת נונו.‬
‫היא עזבה אותנו מוקדם מדי.‬
‫אישה ולוחמת גדולה.‬
‫היא הייתה יחידה במינה.‬
‫היא נהגה לומר לי משהו...‬
‫לא תמיד הבנתי,‬ ‫כי היה לה קול מאוד חלש.‬
‫מטומטם.‬
‫אני מעדיף לשכוח את זה.‬
‫מבני המשפחה, היא הפריעה לי הכי פחות.‬
‫עם כל הכבוד, אם אתה מבין אותי.‬
‫תקשיב, גברת נונו היא אהבה.‬ ‫אהבה היא הדבר היחיד שחשוב.‬
‫אהבה לנונו.‬
‫תחזור על זה!‬
‫ישר לאוזן שלי. אני יושב ממש פה.‬ ‫-תחזור על מה שאמרת.‬
‫אמרתי שכל מה שחשוב זו האהבה לגברת נונו.‬
‫רגע. לפי הקצב.‬
‫" זו אהבה‬
‫"גברת נונו‬
‫"כבר לא מייצרים נשים כמוה‬
‫"בואו נשמע את התופים‬
‫"גברת נונו‬
‫"נונו, נונו, נונו"‬
‫עצור, ולטי. מה שחשוב זה שזה נשמע טוב.‬
‫זה נשמע טוב, שותף.‬ ‫-כן?‬
‫אניבל, תקשיב לי, גבר.‬
‫הפזמון, עם "גברת נונו"...‬
‫"מה שחשוב זו האהבה לגברת נונו",‬ ‫זה יהיה להיט.‬
‫אני אוסף עוד חרוזים.‬ ‫-השיר מוכן.‬
‫אנחנו לא עושים סמבה על אימא שלך.‬
‫שיט.‬ ‫-זה לא בית הספר שלך.‬
‫גם לא שלך.‬
‫זה בית הספר שלי!‬
‫אני לא מפחד ממך.‬
‫אבל אני מת מפחד ממנו.‬
‫רק בגלל שרצחת יותר מעשרה אנשים,‬ ‫לא אומר שאתחנף אליך.‬
‫רגע. שנייה. מר אניבל.‬
‫למה ציינת‬ ‫שהוא רצח יותר מעשרה אנשים רק עכשיו?‬
‫היית צריך להגיד לי את זה קודם.‬ ‫לא הייתי בא, אתה יודע.‬
‫אל תדאג, ולטי.‬
‫אלוהים לצידי.‬ ‫-אני מת מפחד.‬
‫אני מת מפחד לגמרי.‬
‫מר אניבל, איפה השירותים? אני צריך ללכת.‬
‫משהו קורה פה למטה.‬
‫מספיק!‬
‫אף אחד לא מכוון אקדח על חבר שלי!‬ ‫-כן, הם כן!‬
‫אל תירה!‬
‫אלוהים!‬
‫אל תכוון את זה עליי!‬
‫תפסיקו!‬
‫עזוב את זה!‬
‫אל תעשה את זה!‬
‫אל תכוון עליי!‬
‫השירותים פה?‬
‫אני הולך להרוג אותו!‬
‫אל תירה!‬
‫הוא הורס הכול!‬
‫תראה מה עשית, אניבל!‬
‫מוזר, למה הוא על הרצפה?‬
‫הקליע פגע בקיר.‬
‫מה לגבי הדם? הוא בטח עבר דרכו.‬
‫זה לא דם. זה דיו מהמשטח של החותמות.‬
‫הוא נפל מהשולחן שלי.‬
‫למה הוא על הרצפה?‬ ‫-אסור לו לשמוע רעשים או להילחץ.‬
‫אנחנו חייבים להתקשר לאמבולנס‬ ‫ולקחת אותו לבית החולים.‬
‫עכשיו אתה אומר לי את זה?‬
‫קדימה, בוא נרים אותו. רגע.‬
‫שנייה.‬
‫אהבתי את הסמבה.‬ ‫-כן?‬
‫כן.‬ ‫-עשינו עסק.‬
‫קדימה.‬
‫ג'ו?‬
‫מה קרה?‬
‫הכול בסדר, מותק.‬
‫הכול מצוין.‬ ‫-כן?‬
‫מה זה באוזניים שלי?‬
‫תחבושות אחרי ניתוח.‬
‫עברת את ההשתלה, ולטר. אתה בריא!‬
‫זה נהדר, מותק!‬
‫אבל איך שילמנו?‬
‫טוני שילם.‬
‫הוא עשה את זה בשבילי?‬
‫כן.‬
‫כדי להודות לך על מה שעשית בשבילו.‬
‫הם אנשים נפלאים, ולטר.‬ ‫-כן.‬
‫גם אתה, מותק.‬
‫יריתי באימא שלו עם אקדח הרדמה.‬
‫הייתה לי הרגשה.‬ ‫-אבל הייתי חייב להגיד.‬
‫אתה צריך לספר לו, לא לי.‬
‫הרסת את האווירה עכשיו.‬ ‫אני הולכת לקרוא לרופא.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫- הרבה אהבה לגברת נונו -‬
‫מה קורה, ולטי?‬
‫מה שלומך, טוני?‬
‫אני רוצה להודות לך על כל מה שעשית בשבילי.‬
‫על לא דבר.‬ ‫אני יודע שהיית עושה אותו דבר בשבילי.‬
‫אני לא כל כך בטוח. בכל מקרה.‬
‫למעשה. אני חייב לספר לך משהו.‬
‫אני צריך לספר לך‬
‫איך אימא שלך מתה.‬
‫מה זאת אומרת? אימא שלי מתה מסרטן.‬
‫בדיוק, היא...‬
‫מה? סרטן?‬
‫כן, הרבה אנשים מתים מזה.‬
‫בית הספר לסמבה מפיק במה בנושא במצעד.‬
‫הרופא הכי מפורסם בברזיל יהיה עליה.‬
‫היא מתה מסרטן?‬ ‫-כן.‬
‫היא הייתה בטיפול הרבה זמן.‬
‫אבל היא הייתה מעולפת‬ ‫כשלקחתם אותה לבית החולים.‬
‫זו הייתה סתם התעלפות, לא משהו גדול.‬
‫היא התעוררה במצב רוח נהדר. יש לי וידאו שלה‬
‫רוקדת עם עובדי בית החולים.‬ ‫תראה כמה עליזה היא הייתה.‬
‫היא רקדה?‬
‫הרופאים והאחיות רקדו איתה.‬
‫"לכן אני שר‬ ‫יחי, יחי ג'ואקינופוליס"‬
‫אבל אז,‬
‫עשו צילום רנטגן לריאות שלה,‬
‫ובמקרה הם גילו שהגידול גדל.‬
‫הם ניסו לנתח אבל היא לא שרדה.‬
‫לך לע... בן זו...‬
‫לעזא... לא.‬
‫אז אתה אומר לי שזה מה שהרג את אימא שלך?‬
‫כן.‬ ‫-שום דבר אחר, כן?‬
‫אז אני הרגשתי אשם‬
‫כל הזמן הזה, לחינם?‬
‫למה אשם?‬
‫מה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אני אמרתי?‬ ‫-כן.‬
‫מי אמר?‬ ‫-אמר מה?‬
‫אתה.‬ ‫-מה?‬
‫אשם?‬
‫זו אימא שלך? איזו חולצה יפה.‬
‫אני אמרתי "אשם"?‬ ‫-כן.‬
‫אשם...‬
‫כן, אשם כי...‬ ‫-כן, קדימה.‬
‫כי לא זכיתי להכיר אותה טוב יותר.‬
‫זה מטופש, ולטי.‬
‫אל תדאג לגבי זה. אתה יודע מה חשוב באמת?‬
‫מה שחשוב באמת הוא שלא נתת לי לעזוב.‬
‫כמעט הפסקנו להיות שכנים.‬
‫כן? אני...‬
‫לעזא...‬
‫לא נתתי לך לעזוב.‬
‫יכולת לעזוב.‬ ‫-אתה מנעת ממני.‬
‫תאר לך איזו טרגדיה.‬ ‫היית מתגעגע אליי יותר מדי.‬
‫ואני אליך. אבל יודע מה החלק הכי טוב?‬
‫אני לא...‬ ‫-מה החלק הכי טוב?‬
‫לא יודע.‬ ‫-עכשיו נגור אחד ליד השני לנצח, ולטי.‬
‫תודה לך, חבר.‬
‫הוא יכול היה לעזוב.‬
‫מה קורה, ולטי, אתה בסדר?‬
‫אני מתרגש ואני מדבר מעומק לבי.‬
‫אני רוצה להודות לך‬ ‫על שעזרת לבית הספר לסמבה שלנו לעלות ליגה,‬
‫ועשינו זאת, ולטי!‬
‫אפילו השגנו מחסן לעשות בו חזרות.‬
‫אז אני חושב שהחדשות האלה יעציבו אותך,‬
‫אבל אנחנו לא נמשיך‬ ‫לעשות חזרות על הסמבה בבית,‬
‫רק במחסן.‬
‫מעכשיו אני עוזר לקלי‬ ‫בקריירה החדשה שלה כזמרת פאנק.‬
‫היא ממש טובה אז אני אעזור לה‬
‫ואנחנו נעשה חזרות על שירי הפאנק שלה בבית.‬
‫אני אפילו לא אוהב פאנק כל כך,‬ ‫אבל אתה מכיר נשים,‬
‫הן שולטות בעולם עכשיו, בן אדם,‬ ‫אז רציתי להזמין אותך הנה.‬
‫בוא נרקוד קצת פאנק, ולטי!‬ ‫בוא לכייף בבית שלנו!‬
‫בוא, ולטי!‬
‫תרגום כתוביות: ניתאי גת‬