Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Lezúzom Hatalmas robajjal lezúzom
Szétzúzom minden örömöd
Összezúzom a boldogságod
Lezúzom ezt a csávót Meg az egész várost
Addig zúzok Míg beleőrülsz
HANGHATÁS A VÁROS LEGJOBBJA - VEVŐK VAGYUNK A ZAJRA
Jóságos isten!
Miféle démon szállta meg magát?
- Jól van. - Mi?
- Király volt, nem? - Nos, mindenesetre zúzott, az biztos.
Talán lazítania kéne egy kicsit, esetleg nézesse meg magát ideggyógyásszal.
Most mi van? Hogy lehet magát leállítani?
Akkor megveszi a cuccot? Mert különben…
- Ki kell próbálnom egy másikat. Muszáj… - Ne csinálja!
Erre semmi szükség. Adok 10% kedvezményt…
Mi?
Itt én vagyok a vevő.
Egyértelműen.
Mutass egy másikat!
Úristen!
- Waltinho? - Hm?
- Jól vagy? - Kiválóan.
Jobban nem is lehetnék. Nagyszerű cégnek dolgozok, nem?
Látod? Én vagyok a hónap alkalmazottja.
Egész héten dolgozok megállás nélkül, nincs szombat, vasárnap, ünnepnap,
és egész nap csodás zenét hallgatok.
Ha még egy rapper bejön ide, a seggébe dugom fel a mikrofont.
Nyugodj meg!
Figyelj, idegesnek tűnsz. Besegítek, jó?
- Hálás lennék érte. - Rendben.
Én kiszolgálom a hölgyeket, és tiéd a következő vásárló.
Könyörgök, ne, Otaviano!
A tiéd a sátánista, és én szolgálom ki a pingvineket.
- Biztos? - Teljesen.
- Oké, te döntesz. - Köszönöm.
- Sok szerencsét. - Neked is.
Dicsértessék!
Hogy vannak? Miben segíthetek ma az Úr jegyeseinek?
Nos, uram, mit keres pontosan?
Olyasmit keresek, ami tükrözi a stílusomat.
- Egy zongorát. - Zongorát?
- Milyen műfaj áll közel önhöz? - A komolyzenét kedvelem.
A komolyzenét?
- Claude Debussy munkáit tanulmányozom. - Debussyt? Debussy zenéje csodálatos.
Nos, ez a zongora…
Sokféle elektromos és akusztikus gitárunk van…
Ez igen! Elképesztően játszik, uram.
- Elnézést! - Igen?
Azt hiszem, nem érti pontosan, mit is keresünk.
Talán zongorát, esetleg orgonát?
Netán angyali hangzású, templomba illő hárfát?
Már elnézést, de ki mondta, hogy járunk templomba?
Nos, ami azt illeti,
apácaruhát viselnek.
Ez mindig…
Mi nem vagyunk apácák.
- Valóban? - Nem.
Pedig minden erre utalt.
Mi a Pokol Nővérei vagyunk!
Magasságos isten, mi folyik itt?
Menő, mi? És sokkoló.
Az. Az alsógatyám is tanúsíthatja.
- Azt a cuccot kipróbáljuk. - Szükségtelen, kiváló minőség, esküszöm!
- Kapcsold be! - Kérem, ne!
Ne tegyék, kérem! Hé, teljesen feltekerte?
- Gyerünk, csajok! - Kérem!
Zúzzunk!
- Egy, két, há', négy! - Úristen!
Walter? Waltinho? Mi történt?
Walter? Hol vagy?
Waltinho! Mi történt veled?
Waltinho, szólalj meg!
Rendben.
- Jaj nekem… - Csak lassan!
Jaj nekem… Mi bajom van, doktornő?
Nincs túl jó állapotban, Walter.
Látod, édesem? Megmondtam. Meghalok.
A halál küszöbén állok. Drága istenem!
Édes, a stressz nem halálos.
Pedig látni akartam felnőni a lányunkat.
Apa, már 21 éves vagyok.
Nem sajnálna valaki? Csak egy kicsit?
- Hisz haldoklom, nem igaz, doktornő? - Nem.
- Látod? - Na jó.
Még nem.
Figyeljen, Walter!
Az idegei nagyon gyengék.
Ez a milliónyi kis kötél bármikor elszakadhat.
- A zaj halálos lehet önre nézve. - Pontosítaná? Miféle zajra gondol?
Bármilyen zaj vagy stresszhatás.
Walter, bármelyik percben összeeshet, és megállhat a szíve.
Hát ez fantasztikus.
Megmondom, mi lesz. Felírok magának egy kis nyugtatót.
Látod? Gyógyszerrel kezelhető.
- És kap egy defibrillátort. - Hogy mit? Minek?
Elnézést, doktornő. Hogy kiüssük a szívedet.
- De ne aggódj… - Drágám, apa nem hülye.
Apa tudja, mi ez, de nem akarja használni. Nem bírom az áramütést.
Még a statikus elektromosság is kikészít.
Ezért nem járkálok mezítláb. Kiborít az a csípő érzés.
- Édes! - Igen?
Ez tényleg szükséges?
Sajnos igen.
Új életet kéne kezdenie. Váltson állást, költözzön el!
Lehetséges lenne?
Hát, eladhatjuk a lakást, és van némi megtakarításunk is…
Pénzügyi tanácsadóként otthonról is dolgozhatok.
Amúgy is vidéken szerettünk volna élni, nem?
De, csak nem akarom itt hagyni a kicsikénket egyedül.
Apa, már nem is veletek élek.
Támogatom az ötletet.
Ez túl sok változás egyszerre, túl drasztikus…
Biztos kell ez, doktornő?
Apa!
Menjenek, amint lehet!
ÜDVÖZÖLJÜK CSENDES KIS KÖZÖSSÉGÜNKBEN
KÖLTÖZTETÉS MI ELTÜNTETJÜK
ELADÓ
- Édes! - Jaj!
Uramisten, mi folyik itt? Walter!
Walter, jól vagy?
Honnan jön ez a zaj?
- Nyugodj meg, édes! - Nem tudok.
Úristen!
Ez iszonyú.
- Rosszul vagyok. - Nyugi, édes! Lélegezz nyugodtan!
Talán ha…
Hogy?
Szerinted hallják a csengőt ebben a ricsajban?
Mi?
Szerinted hallják a csengőt ebben a hangzavarban?
Ne kiabálj! Hisz tudod, bele is halhatok.
Mi ez a ribillió?
Mi vagyunk a szomszédok. A nevem Joana, örvendek.
Walter vagyok, és nem örvendek.
Szóval ti költöztetek a szomszéd házba? Csodálatos! Nagyon örvendek.
- Kelly Cristina vagyok. - Üdv!
Ő pedig itt Maggie.
Ő az én kisbabám, a család legfiatalabb tagja.
Kicsi babalány. Köszönj szépen, Maggie!
Üdv, nagyon örülök. A nevem Maggie.
- Bemutassuk őket apucinak, Maggie? - Jaj!
Igen, anyuci, mutassuk be!
Jól van, kincsem.
Hát nem cuki? Nézd csak meg!
Vicces.
Gyertek be!
Érezzed magatokat otthon!
Ezt tényleg fáj hallgatni. „Érezzed magatokat otthon!”
Édesem!
Bocs a rendetlenségért.
- Ez a ház igazán… - Gyönyörű, ugye?
- Mióta éltek itt? - Már elég régóta.
De nem voltunk itthon, tegnap éjen érkeztünk.
„Tegnap éjen.” Igen, észrevettük.
Három hónapig voltunk anyámnál Itaquaporangában.
- Jártatok már ott? - Nem.
São Paulo állam északi részén van. Ezért beszélek néha tájszólással, bocs.
- Csak úgy előtör belőlem. - Igen.
De Toninho, a férjem, Rio de Janeiro-i, mint ti.
- Rióiak vagytok, ugye? - Földlakók vagyunk.
Ellentétben vele.
Találjátok ki, hol találkoztam Toninhóval!
- Hol? - El se hinnétek!
Egy bulin, a Caras-szigeten.
A Carason.
Találjátok ki, mikor!
Amikor megnyertem a Miss Datolyaszilva szépségversenyt.
MISS DATOLYASZILVA
Te jó isten! Ez a legkevésbé szexis gyümölcs a világon.
- Szereted a datolyaszilvát? - Igen.
És a kakiszilvát?
Ezt az ócska viccet!
Ne nyerítsen már!
Hogy mondod?
Poén! Walter csak viccelt.
- Nagy mókamester, tudja? - Aha.
Már majdnem bedőltem neked, te huncut! Na jó, akkor beszéljünk a képről!
Mikor is készült?
Nos, a kép készítésének ideje
ezerkilencszáz-valamennyi. Nem érdekes.
- Hagyja abba a vonyítást! - Hogyan?
Csak egy újabb poén.
- Nagy mókamester, mondtam. - Egek!
Toninho imádni fog titeket.
Imádni. Gyertek, gyertek!
Gyertek! Imádni fog titeket.
Toninho!
Édes, mi itt most vendégek vagyunk, nem sértegetheted őket.
De ők tarthatnak karneváli próbát a fülemtől fél méterre?
- Bevetted a piruláidat? - Nem, de elhoztam. Beveszek egyet.
- Viselkedj kedvesen, józanul! - Haldoklom.
- Ez nem igaz. - Beveszek inkább négyet.
Gyertek!
Miért ordít? Utálom az ordító embereket. Mintha egy szambaiskola lenne itt.
Ugyan, Walter, ne túlozz!
Hogy lenne itt szambaiskola…
…az öröm és a propolisz földje
Hát ezért énekelem Hogy éljen Joaquinópolis
Toninho, drágám, ők az új szomszédok!
Ébresztő, szomszédok!
Öt perc pihenő srácok! Egyetek,
túrjatok husit a pofiba, és nyálazzátok be a fúvókákat!
- Ennél még Kelly is jobb volt. - Gyertek kajálni, szomszédok!
- Jól vagytok? - Az nem kifejezés.
Itt próbál az egész szambaiskola?
Nem, dehogy.
Örömmel hallom.
Csak a fele.
Ha már itt tartunk…
Figyelem, tesók! A hétfői nap világklasszis lesz!
Jövő héten mindenki legyen itt, és hozzatok másokat is!
- Kész, meghalok. - Toninho az ütősök karmestere.
Karmester, zeneszerző, művészeti vezető. Multiinstrumentalista, próbaszervező.
Egyszóval mindenes.
- Mindenes. - Lenyűgöző.
- Lenyűgöző? Tényleg? - Mit mondhatnék?
Kértek husit? Van bélszín, hátszín, dagadó, szegy és pofa.
De kolbásszal is szolgálhatok.
- Ezer éve nem volt kolbász a számban. - Más kolbászra gondolt.
Poén volt, és eléggé beégettél.
Jaj, édes…
Értem.
Rumot adnak konyak helyett?
- Waltinho! - Igen?
Jövök.
Bemutatom az édesanyámat. Ő Nonô asszony.
- Nesze! - Hogy van, asszonyom?
Örvendek, fiatalember.
Mit mondott?
- Érezzék magukat otthon! - Egy szavát se hallom.
- Szerintem süket a pasas. - Dehogy süket, anya. Csak kissé együgyű.
- Együgyű? Én? - Együgyű.
Nem baj, anya, gyorsan megszokjuk majd.
- Együnk! - Mi a szambaiskolájuk neve?
Joaquinópolisi Szövetség.
A másodosztályban vagyunk.
Meglátod, jövőre már az elsőben leszünk, még ha mindennap gyakorolnunk is kell.
- Ez tényleg szükséges? - Ez egy verseny.
Csak egy ötlet, de miért nem próbálnak egy raktárban?
Az iskolai szertárban próbáltunk,
de a szomszédok panaszkodni kezdtek. Nem is értem, miért.
Micsoda őrültek vannak, nem?
Most mondjátok meg, mi lehetett a bajuk?
Elképzelni se tudom.
Az előző szomszéd nem panaszkodott?
Hát nem hallottátok?
- Senki se mesélte el nektek? - Micsodát?
Agenor öngyilkos lett.
Öngyilkos? Hogyan?
Kinyitotta a gázt, és bedugta a fejét a sütőbe.
A búcsúlevele tiszta rejtély. Azt írta: „Végre csend van.”
Titokzatos, igaz?
Nagyon titokzatos.
Mit üzenhetett ezzel?
Tényleg nem értik?
A sütőben kereste a csendet?
- Elmagyarázom nekik. - Inkább ne!
Gyere, Waltinho! Mutatok valami őrült menő dolgot.
Gyere, festett bajuszú!
- A viszonyunk egyre bensőségesebb. - Menj!
Erre gyere, Waltinho!
Ne félj, nem harapok. Erre gyere!
JOAQUINÓPOLISI SZÖVETSÉG
Ők az én állatkáim, Waltinho.
Sok állatkám van, de a madarak a kedvenceim.
Ami azt illeti, van egy kiscsibém, akit tojáska kora óta nevelek.
Már ha érted a magasröptű célzást.
Ez a ház legcsendesebb helye.
De minek ennyi állat?
Anyósoméknál voltak. Tegnap hoztuk el őket.
Bocs, nem hallottam. A kakaskukorékolástól megsüketültem.
Tudod, mi az? Az ott Zico, az ébresztőórám.
- Bár kissé pontatlan. - Észrevettem.
Egész nap kukorékol.
- Csíped a szárnyasokat? - Ja. Krumplival.
Rengeteg állatunk van. Kutyák, egy macska,
papagáj, ara, hörcsögök…
Kérhetek egy szívességet? Ki kell cserélnem az almot.
Ha Kelly meglátja, hogy nem csináltam meg, kinyír.
Segíts, Waltinho!
Fogd meg!
De vigyázz Rondinellivel!
- Az ki? - Vigyázz, jön Rondinelli!
Rondinelli! Gyere onnan!
Rossz kutya vagy, Rondinelli! Majdnem fellökted Waltinhót!
Majdnem? Macskaszaros a bajszom.
Apa!
Jobban kell vigyáznod Rondinellire, Pedroca. Végül is a te kutyád.
Szállj le rólam, apa!
- A pasas szarevő. - Erős egyéniség a fiú.
Úgy érti, neveletlen? Amúgy árulja el, milyen kefe ez?
Nyugi, teljesen tiszta. Rondinellié.
Hé, Petkovic!
Hadd halljuk, melyik a világ legjobb csapata?
- Na? - A Flamengo.
- Menjünk haza! Késő van. - A szomszédoknak van egy csomó állata.
Igen, tudom. Egy csomó.
Induljunk!
Mi ez a szag?
Véletlenül biztos macskaszarba léptem.
Értem, de az arcoddal?
Túlléphetnénk ezen? Ideje menni. Nincs kedvem magyarázkodni.
Várj, ezt nézd! Gyere, Petkovic! Velem is megcsinálja.
Várj, Petkovic! Kell egy kis kaja.
Gyere, Petkovic! Ezt nézzétek!
- Úristen! - Ne, Toninho!
Tudod, hogy ez felidegesít. Hagyd abba!
- Ugyan, Kelly! Ne már! - Akkor sem szeretem.
- Erre egy gyerek is képes, nem, Waltinho? - A nevem Walter.
- Kipróbálod, Waltinho? - Inkább nem.
Ezt csak madárral szabad, papagájjal nem.
- Miért, a papagáj micsoda? - Jaj, apa, az öregek beszariak, tudod.
Nahát, milyen vicces fiú vagy te!
„Űzzünk csúfot a fickóból, akit most ismertem meg!”
És higiéniai okból nem csinálom. Nem akarok elkapni semmit. Menjünk!
- Tessék? - Tehát szerinted az állataink fertőzőek?
Az állatok mindent megszimatolnak, és…
Na idefigyelj, Waltinho! Nézz meg minket jól!
Szerényen élünk, de tisztán. Így van, Kelly Cristina?
Így van. Tiszták vagyunk. Szagold csak meg a hónaljamat!
Szagold anyucit! Meg is nyalja.
Mit találna itt egy ellenőrzés?
Egy porszemet se.
- Porszem! - Tudd meg,
itt mindenki oltott,
szeretetben él és parazitamentes.
Hadd magyarázzam meg!
Walter nem akarta megsérteni magukat,
- de kissé személyiségzavaros. - Személyiségzavaros? Én?
Így akarsz segíteni? Adja ide azt a papagájt!
- Megcsinálom. - A kiabálás megijeszti.
Igazán? A kiabálás? Adj ételt! Ezt akarták látni?
A nyelvedet ne, Waltinho! Ne nyújtsd ki a nyelvedet!
Ne!
Segítsetek megmenteni Petkovicot!
- Édesem! - Drágám!
Engedd el!
Engedd el, Petkovic!
Engedd el!
Engedd el, Petkovic!
Húzza, gyerünk!
- Húzza már! - Petkovic!
Engedd el!
Ez az alak tényleg együgyű.
Hogy érzed magad, édes? Hogy van a nyelved?
- Szerinted? - Inkább ne beszélj!
Ha akarnék, se tudnék.
- Idegesít, hogy ilyennek hallak téged. - Idegesít? Téged?
Érdekes, hogy te vagy ideges. Elmondjam, mi történt velem?
Egy kutya macskaszart borított az arcomba. Macskaszarszagú a fejem.
Egy papagáj kihúzta a nyelvemet egész idáig,
aztán nyakon öntöttek egy egész vödör vízzel.
Feltűnt neked, hogy el vagyunk átkozva?
Egy szót se értek, édes. Próbáld beszéd közben fogni a nyelved!
A nyelvem kificamodott.
Az lehetetlen, édes. A nyelvben nincsenek ízületek,
amik kificamodhatnának.
Pont ezt az egy szót értetted meg a mondandómból?
Szép munka, Joana.
Jóságos úristen!
Hallgasd csak! Újra elkezdték.
- Én ezt nem bírom tovább. - Nyugodj meg, édes!
Lélegezz jó mélyeket!
Hallgass ide! Kelly és én jól kijöttünk egymással.
- Valóban? - Valóban.
- Oké. - Azt mondta, beszél Toninhóval,
de a mai próba legalább kétórás lesz.
- Hogy? - Légy erős, édes!
- Kétórás? - Erős leszel, ugye?
Az leszek.
Hát ezért énekelem Hogy éljen Joaquinópolis
Miért ordítja, hogy „éljen”? Miért kell kiabálnia?
Lélegezz mélyeket! Ne beszélj! Nyugalom, hozom a piruláidat.
De az orrsövényferdülés miatt a számon át lélegzem.
- Tudom, édes. - Nézd meg!
Nyugodj meg!
- Nagyon cuki vagy. - Ugye?
Próbálj meg aludni egy kicsit!
- Ugyanazt ismételgeti. - Minden oké.
Minden rendben, csak feküdj le! Hozom a gyógyszeredet, jó?
- Jó. - Pihenj, édes!
Ennek a dalnak sose lesz vége, Joana.
Éljen Joaquinópolis
- Ez az! Nyomjuk! - Végem van.
- Egész éjjel! - Végem van.
Valaki öljön meg!
Majd találkozunk. Kösz, hogy eljöttetek.
Legközelebb hozzatok csajokat is!
Toljunk egy ütős bulit, jó?
Majd találkozunk. Köszi.
Végre! Édes, most már tudsz pihenni.
Hová tűntél?
Walter?
Walter, hol vagy?
Walter?
Istenem…
Hol… Walter!
Úristen…
Te hol… Walter?
Mi volt ez? Egy angyal hangja?
Nem édes, csak én vagyok, Joana.
De én férfihangot hallottam.
Végre hallom a saját hangomat és a gondolataimat.
Ugye milyen nagyszerű? Nincs több zene, és a nyelved is helyrejött.
- Ugye? - Aha.
Most felmegyünk, és alszol egy nagyot.
Hozok egy kis tejet, jó?
Minden rendben, itt vagyok.
Köszönöm.
Üdv!
Ma abban próbálok segíteni,
hogyan érhető el egy békés és nyugodt nyugdíjaskor.
Mi a fene…?
Hogy kell ezt a vacakot kikapcsolni? Úristen!
Mi ez a zaj?
Walter!
Walter?
Walter!
Walter?
Walter!
- Jól vagy? Hozzam a gyógyszereidet? - Nem kell gyógyszer.
Csak tudni akarom, mi ez a ricsaj.
Te magasságos úristen!
Jézusom!
Nem hiszem el, most meg a szomszéd kölyke dobol.
- Nyugi, édes! - Még hogy nyugi!
Kész, eddig tartott a türelmem. Elrendezem ezt a dolgot.
- Te meg ki a franc vagy? - Na ne!
Ismersz, itt jártam nemrég. Mutass némi tiszteletet!
Anya, itt a pasas, aki megette a macskaszart!
- Nem ettem macskaszart. - Apa szerint igen.
Akkor apád hazudott.
- Ki az, Pedroca? - Egek!
- De, evett. - Nem ettem.
De igen.
Jaj, Waltinho, hát visszajöttél!
Hogy vagy? Húzz a szobádba! Hogy vagy, aranyom?
Jól vagy, Waltinho?
Nem is tudom. Miért öltözött focikupának?
És ami azt illeti, a nevem Walter.
Megkérné a fiát, hogy hagyja abba a dobolást?
Miért tenném? Kizárt. A fiam imád dobolni.
A dob egy csodás ütés hangszer.
Ütős.
Igen, ütés.
Ütős.
Ütés.
Itthon van a férje?
Toninho!
Mizu, Waltinho? Egy italt?
A nevem Walter, és nem inni jöttem. Csendet akarok, világos?
Nyugodjon meg, kedvesem! Nem kér teát?
- He? - A zene a család hajtóereje.
- Mi van? - Anya!
Hagyd békén! Nehéz időszakon megy keresztül.
Inkább menj imádkozni!
- Ha megbocsát. - Hangosan imádkozzon!
Ilyen ricsajban nem biztos, hogy Isten meghallja.
Együgyű.
Szerelmem, mondd meg Walternek, hogy mi itt pártoljuk a művészeteket!
És nem pártolhatnák az origamizást vagy a festést a dobolás helyett?
Elegem van a pasasból, Toninho. Én beolvasok neki.
- Majd én. - Nem, én.
- Toninho!
- Olvass be neki! - Figyelj, Waltinho!
Teljesen igazad van. Elintézem a dolgot.
- Máris. - Nem…
Tűrhetetlen, ami a házamban folyik.
Remek, tehát egyetértünk.
- Véget vetek ennek. - Remek.
Arthurzinho!
A francba!
- Igen? - Gyere ide!
Itt vagyok, apuci. Mizu, Walter?
- Kérj bocsánatot Waltinhótól! - Bocsánatot? Miért?
Nem kell bocsánatot kérned, csak hagyd abba az istenverte dobolást!
Kérj bocsánatot, amiért vacak rockot játszol!
Ez a szamba háza, itt szambát kéne játszanod.
Megint kezded, apa? Most komolyan?
Ez olyan béna.
Nem egészen értették meg a probléma lényegét.
Kuss, Waltinho!
João Nogueira gyerekei szambát játszanak.
Péricles fia szambát játszik, ahogy Arlindo Cruz srácai is.
- Az én fiam meg rockzenét tol? - Apa, minden tiszteletem mellett,
- utálom a szambát. - Egek!
A szamba tart el minket, annak köszönhetjük ezt a házat is.
A szamba a legjobb brazil zene.
Mit tehetnék, apa? Én rocker vagyok. A rock n' roll az életem.
- Utálom a brazil zenét. - Ezt ki ne mondd többé!
- Ez egy családi… - Leülni!
Intézzék el házon belül!
És ha brazil funkot játszana?
- Mit szólsz? - Ne!
- Az ég szerelmére, csak azt ne! - Pontosan!
- Ez fájt. - Megint egyetértünk. A funk nem brazil.
Nem értik a probléma lényegét.
Tessék, látod? Gond egy szál se!
- Visszamehetek játszani? - Menj csak!
Ne merj visszamenni a rohadt dobszerkódhoz!
- Hogy mondtad, Waltinho? - Waltinho az anyja valaga!
Kikészítenek.
Elnézést, hogy kiborultam. Elmondom, mit akarok.
Mostantól kezdve csendet akarok.
Csendet!
Megoldható?
Hogy mit akarok ?
Csendet
Hogy mit akarok ?
- Bevetted a piruláidat? - Nekem végem. Meghalok.
- Nem fogsz meghalni, édes. - De.
Majd abbahagyják.
Nem fogják.
De ha mégis, utána jön az afterparty.
Nem fog. Tudod, miért nem?
Mert jogszabály írja elő, hogy este tíz után csendben kell lenni.
Ha a buli nem ér véget tízig, hívjuk a zsarukat.
Hány óra van?
Negyed tizenegy.
Hívhatod őket.
RENDŐRSÉG
Ez király. Kár, hogy nincs nálunk popcorn.
Ami azt illeti, van.
- Ez az! Kérsz? - Persze.
Mi újság, biztos urak? Jó reggelt!
- Kérem az igazolványát. - Máris adom,
de nem a legjobb fotó van benne.
Nincs kissé késő egy ekkora bulihoz?
Egy jó bulihoz sosincs késő.
Csakhogy ez egy lakóközösség.
Így van. Ilyenkor tilos a buli.
„Antonio Vilares de Souza.”
Ismerős név.
Az emberek Toninhóként ismernek.
Toninho, a faluból?
Úgy van.
Toninho, a Joaquinópolisi Szövetség vezetője!
Micsoda véletlen, cimbora! Iskolatársak voltunk!
Francisco Praxedes.
- Chico Praça? - Igen, Chico Praça.
Gyere ide, ölelj meg, ember! Nagy rajongód vagyok.
Köszi.
Fiúk, képzeljétek, sráckorunk óta ismerjük egymást.
- Minden dalodat letöltöttem. - És én is.
Idén bekerülünk a legjobbak közé.
Úgy legyen! Amúgy már majdnem kész van az idei dal.
Akarjátok hallani?
- Naná! - Énekeld el!
A hangom mosolyként tör elő a torkomból
Mindenki táncra perdül Ha ezt a szambát énekelem
Hazája az öröm és a propolisz földje
Éljen, éljen Joaquinópolis
- Hát ezért énekelem - Hogy éljen Joaquinópolis
- Ez az! - Csodálatos!
- Ez igen, cimbora! - Haver!
Hogy tehetett bárki panaszt ellened?
Nem értem. Már tíz éve élek itt,
és még nem volt panasz rám. Ez az első alkalom.
Mondd csak, nincsenek a környéken új lakók?
Láttalak, Waltinho!
Nem én vagyok az!
- Miért szólaltál meg? - Nem tudom. Elkapott a hév.
- Kezeket fel! - Lassan jöjjenek elő!
- Lassan közelítsenek! - Fegyvertelenek vagyunk.
Az istenért, felemeljük a kezünket. Üdv, biztos urak!
Jó estét!
Maguk hívtak minket?
- Nem. - Igen.
- Miért vallod be? - Mert nem beszéltük meg,
- hogy mit hazudunk. - Improvizálhatnál.
- Tegyétek le! - Jó.
Csalódtam benned, Waltinho. Nem vártam volna ilyesmit pont tőled.
De hisz ma látott életében először.
Hogy jelenthette fel a cimborámat?
Nem a cimboráját jelentettem fel,
hanem egy szomszédot, aki nem tiszteli a közösséget.
- Így van. - Vegyék tudomásul,
én a törvény és rend híve vagyok.
Ilyenkor tilos zajongani.
Ez az ember itt csendháborítást követ el.
- Mondd, édes! - Kösz, szívem,
de nem kellett volna megütnöd előttük. Még nem végeztem.
- Úgy van! - Adófizető állampolgárok vagyunk.
Tőlünk kapják a fizetésüket.
- Édes, kissé elkapott a hév. - Nem, nem kapott el.
Egy félévig jogot tanultam, és most beleszarok a ventilátorba.
Egyetlen feladatuk volt, amit szemmel láthatólag…
Nos, Praxedes, Reginaldo és Madureira,
maguk nem végzik a munkájukat.
Alkalmatlanok rá.
- Teljességgel képtelenek… - Édes!
Ez az igazság, amit nem bírnak elviselni.
Le kéne csukniuk ezt az embert,
és véget vetni ennek az orgiának, ennek a pokoli tivornyának! Világos?
Maga kezet emelt rám.
- Nem igaz! - Nem tettem ilyet.
- Nem igaz. - Most már igen.
- Láttad ezt? - Láttam.
Nem akarok bajt, bemegyek a házba. Már itt sem…
Hoppá!
Milyen jó illata van, biztos úr. Mit csinál?
- Mozgás! - Vigyétek!
Hogy meghunyászkodott hirtelen! Megfordulni!
- Mozgás! - Hívd az ügyvédet!
- Nyugi, édes! - Telefonálj, az istenért!
Megoldom a dolgot.
- Vigyétek őt is! - Engem?
- Ja, vigyétek! - De ő taperolta az orrát!
- Mit művelnek? - Ne hagyj egyedül!
A sitten megerőszakolnak.
Igyunk egy joghurtot, amíg ezek a hátsó ülésen főnek a levükben!
Én leszek a kóter hímringyója.
Ez nagyon megalázó. Még sose zártak rendőrautóba.
- Engem se. - Kellett neked ordibálni.
A te hibád volt.
Te noszogattál, hogy mondjam meg nekik a magamét,
- és elkapott a hév. - És talán én taperoltam a zsarut?
Ugyan, hozzányomta az orrát az ujjamhoz.
- Hisz láttad. - És? Megbilincseltek miattad.
- Engem is. - Kifelé, hölgyem!
Kiszállok egyedül. Csak finoman, biztos úr!
Ez az ember a király.
Figyeljenek!
Ha rajtam múlik, ma a kóterben éjszakáznak.
De mivel ő itt erre kért, ezért elengedem magukat.
- Értem. Fúj… - Hallgasson ide!
Többé ne háborgassák a cimbimet!
Én háborgatom őt?
- Walter, ne kezdd! - Oké.
- Ne… - Waltinho!
Jössz nekem eggyel.
Menjünk haza, Joana!
Tűnés, te bolhafészek!
- Mi az? - A szomszéd kutyája tönkrevágta a kertet.
De hogy jutott be?
Miféle kutya ás ekkora lyukat?
Üdv, Waltinho!
A nevem még mindig Walter.
Ezúttal Rondinelli kissé túlzásba esett. Ez a legnagyobb lyuk, amit valaha ásott.
A legnagyobb?
Tűzoltókutya volt.
Lyukak ásására képezték ki. Mindennap ás.
Az áldozatokat mentette ki árvizek után,
földrengések és cunamik helyszínén. Ásásra képezték.
Egyfolytában ás mindenhol. Ez a kutya igazi hős, Waltinho.
Leszarom a kutyáját.
Jobban teszi, ha bebetonozza ezt a lyukat!
Nyugi, Waltinho! Vegyél betont, és megcsinálom.
Mi a fenéről beszél? Ezt itt maga fogja eltüntetni.
És tartsa távol a kutyáját, vagy lelövöm!
- Hogyan? - Nyugtatópisztollyal.
De akkor is lelövöm.
Mi történik itt, Toninho?
Csak nem?
- Rondinelli volt. - Olyan büszke vagyok rá.
Kétszer is beleférne. Rondinelli egy kész mérnök.
Ez a legnagyobb lyuk, amit valaha ásott.
Nem is. Nem emlékszel, mekkorát ásott a másik szomszédhoz?
Az háromszor óriásibb volt.
Háromszor nagyobb.
- Vagy még annál is óriásibb. - Istenem!
De menő! Átmászhatok rajta a másik oldalra?
Senki se mászik át erre az oldalra, kölyök!
Nocsak, nocsak! A kis spiclink dühösnek tűnik.
- Spicli? - Rendőröket hívtál ránk, Waltinho.
- Hogy hívják az ilyen embert? - Spicli.
Túl sokan vagyunk már a lyukban, nem?
Ja.
Walter, ne menj bele a vitába! Fogd, tömd be a lyukat!
Spiclinek neveztek engem, Joana.
Ne törődj vele! Majd elfelejtik.
Spicli!
Leüthetem a dögöt az ásóval?
Spicli!
Ne csitítsd, ez nem kutya! Ez egy különösen idegesítő papagáj.
Spicli!
És ha csak egyszer ütném meg? Mondjuk a fején?
Spicli!
- Gyere, Kelly Cristina! - Jövök, drágám!
Nahát, édesem, ez meg mi?
- Már hiányoztál. - Te is, de végre a medencében vagyunk.
Ehhez mit szólsz?
Jaj, drágám, begörcsöltek az izmaim!
- Gyere! - Sose hagyják abba?
- Jövök, bébi! - Vegyél be egy pirulát!
Nem veszek be többet.
Tiszta Animal Planet.
- Elegem van, Joana. - Mire készülsz?
- Ezt már rég meg kellett volna tennem. - Walter!
Nem bírom!
Walter, az meg mi?
Páncéltörő. A seregtől szereztem.
És mégis mikor?
Tudtam, hogy egyszer hasznát veszem.
Ne tedd, Walter, kérlek!
Csak egyetlen lövés.
Dögölj meg, Toninho!
- Dögölj meg… - Walter?
- Mi? Hogy? - Jól vagy?
Jaj, Joana, miért ébresztettél fel? Olyan szép álmom volt.
Szép? Azt hajtogattad, hogy „Dögölj meg, Toninho!”
Tökmindegy. Úgysem hallották.
De, hallottuk!
Meg akarod ölni a szomszédot?
Dehogy, nem akarom megölni.
Örömmel hallom.
Mással akarom megöletni. Lehet bérgyilkost rendelni online?
Az emberölés bűncselekmény.
Ha önvédelemből teszed, nem. Vagy ő, vagy én. Nehéz döntés.
Walter, térj vissza a valóságba, és vedd be a piruláidat! Majd megszokod.
- Megszokom? - Igen.
És szedjem a nyugtatót? Akkor mutatok valamit.
- Mi ez? A betegtájékoztató? - Olvasd csak el!
- Ez hülyeség. - Második oldal, 4.2 pont.
A többi nem érdekes.
Rajta, olvasd!
„A tartós használat bágyadtságot, ingerlékenységet, hátfájást, viszketést,
éjszakai látászavart, nyálkahártya-szárazságot és…
MEREVEDÉSI ZAVAR
…tartós merevedési zavart okozhat.” Mi?
„Örök nyugalom e pompás bölcsőben.”
Búcsút mondhatsz a bájdorongnak.
A kopasz őrmesternek annyi.
Többé nem indul harcba.
Ezért kérem, hogy írja alá a petíciónkat.
Sürgős. Élet-halál kérdése.
Módosítanunk kell a közösség előírásait. Nem élhetünk így.
Ide nyugalom és béke kell, nem egy öntörvényű szambaiskola-vezető.
Maga…
JOAQUINÓPOLISI SZÖVETSÉG ÖREGLÁNYCSAPAT
Egy békés és nyugodt közösségben élünk,
ahol a csend elsődleges érték és szempont.
Erre kéne törekednünk, nem? A csendre.
Maguknak ez különösen fontos, így fél lábbal a sírban.
És hogy mit szeretnénk? Csendet és nyugalmat. Ez minden.
Ez a zaj büntetés mindenkinek. Az ember szerelmi életére is rosszul hat.
Mondjuk maguknak már tökmindegy, de én érzékelem a lankadást.
És ennek a zaj az oka. Nem lehetünk mindig fickósak, maga is elég lankadt,
de most nem ez számít, csak írják alá itt,
hogy kiebrudaljuk őket a lakóparkból.
Hiszen nem lehet létezni a zajtól, amivel a bulijai járnak, igaz?
Mondják, maguk hogy bírják?
Mit mondott, Oswaldo?
Nem tudom, Angelina.
Mit mondott, fiatalember?
Csak azt, hogy… Maguk tényleg süketek, igaz?
Ezért nem zavarja magukat. Hisz nem is hallják.
Mindegy, azért köszönöm.
Köszönöm szépen a bazi nagy semmit.
Minden jót maguknak.
Sajnálom, hogy ilyen őszinte voltam.
Szia!
Te szidtad az apámat?
Még hogy én? Ugyan már, hogy jut eszedbe! Dehogy.
De igen. Hallottam.
Ami azt illeti, ifjú hölgy,
csak közvélemény-kutatást végzek.
Elmondom neki.
Az isten szerelmére, azt ne!
Mondok neked valamit. Vegyél egy fagyit, oké?
Tessék, egy kis pénz.
Probléma megoldva.
Meg akarsz vesztegetni?
Honnan ismersz te ilyen szavakat?
Jó, legyen. Két fagyi.
Szégyelld magad!
Ne már! Most bűntudatot keltesz bennem.
Oké, figyelj! Ne keverj még nagyobb bajba, jó?
Apa!
Mennyi atya, áldassék a gyermek! Az ég szerelmére, gyere vissza!
A fenébe!
- Joana! - Mi történt?
A szomszéd lánya hallotta, ahogy szidtam az apját.
- Hány aláírást szereztél? - Egyet se. Te?
- Nullát. Viszont rájöttem valamire. - Mire?
- A lakók kedvelik őket. - Hogyhogy, mind süketek?
Nem. VIP-jegyeket osztogatnak a karneválra,
meghívják a lakókat a bulikba, sőt, pénzt adnak kölcsön nekik.
Uzsorások.
Lássuk be, a szomszédok rendes emberek!
Nem, Joana, egyáltalán nem azok.
Modortalan, hangos, antiszociális emberek.
És ha mi vagyunk antiszociálisak?
Hisz neked van gondod velük, nem nekik veled.
Miféle csengő ez?
Azt se tudtam, hogy van csengőnk.
- Intézd el, könyörgöm! - Jaj!
A francba, itt a kis besúgó.
- Beszélj velük! - Meglátott.
Nem látott. Menj!
Láttalak!
Jó isten!
- Elég lesz, hallom. - Szép napot, Walter úr!
Nyugodtan szólítson Waltinhónak! Te meg hívhatsz Wawa bácsinak.
A lányom szerint a hátam mögött szidtál engem a szomszédoknak.
Hogy mit mondott ez a kis… Kislány, ez a gyönyörű hercegnő,
ez a drága gyermek?
Rosszul hallotta. Tudja, milyenek a gyerekek.
Hallanak valamit, és… De én nem szidtam magát. Soha.
Tizenöt szomszéd erősítette meg.
Ilyen gyorsan körbekérdezte őket?
Van egy online csoportunk. Mindent elmondtak.
Ja, tényleg. Én kikapcsoltam az értesítéseket, idegesítőek.
Mondok én valamit. Tönkrevágod a lelki békémet.
Akkor miért nem… Na jó, hallgasson ide!
Milyen tündéri ez a kislány. Figyeljen!
- A maga békéjét? - Ja.
Én vágom tönkre a maga békéjét?
Olyan itt élni, mint Disneyland mellett, kivéve, hogy ott legalább van záróra.
Eddig visszafogtuk magunkat miattatok.
Visszafogták magukat?
Lemondtuk Sacha tubaóráit. Mondd meg neki, kincsem!
- Így van. - Én abbahagytam az asztalosmunkát,
pedig az a kedvenc hobbim.
És rengeteg fűrészem van hozzá.
Van körfűrészem, láncfűrészem…
Kösz. Te még hálás leszel nekem, amiért felhagytál a tubázással.
- Utálatos hangszer. - Még valami.
A focimeccset se néztem meg,
nem hívtam át a cimbiket, és nem ünnepeltünk tűzijátékkal miattad.
Tegnap volt anyósom szülinapja,
és nem rendeztünk nagy ünnepséget neki.
Szegény nagyi.
Csalódtam benned, Walter.
Nagyot csalódtam. Én kedvesen fogadtalak,
- átjártál hozzánk… - Egyszer voltam magánál.
- Háborút akarsz? - Nem.
Akkor megkapod. Gyere, kincsem!
Vegyük elő a tubádat! Mától mindennap gyakorolni fogsz.
- Menjünk! - Hallgass rám,
csúfolni fognak a tubázásért! Nem leszel népszerű.
Meghaltam és pokolra kerültem? Erről van szó? A Sátán a szomszédom?
Mit követtem el? Véletlenül lehugyoztam a torinói leplet?
Háromra! Egy, két, há', rajta!
Miért tűnik apa olyan elveszettnek?
Nehézségei vannak az evéssel.
Drágám, ideadnád a gyümölcslevet?
Walter, nem kéne…
- Töltsek neked? - Nem kell.
Nem vagyok béna, tudok önteni magamnak.
Kincsem, ideadnád te, ha már anyád nem hajlandó?
- Óvatosan, apa! - Köszönöm.
Nyugi, megoldom. Nem vagyok gyerek. Vagy talán gyereknek nézek ki?
Láttok itt gyereket?
Sikerült.
Maracujaszósz. Nagyon finom.
Ez…
Rendben, szívem, most adj bele mindent!
Gyere, Sacha, ebédidő van!
Végre.
Vége az órának.
Remek.
Tele vagyok.
Nem kérek többet. Jóllaktam.
Joana, szívem,
mi a desszert?
Van ananász.
Ananász?
Van mandarin is.
Nézd, Joana,
ez így nem mehet tovább.
Az ananász nem desszert.
Így is feszült vagyok,
szóval desszertnek minimum egy gyümölcstortát várok el.
Nem kell tökéletesnek lennie, elég egy sima kis tortácska.
Esetleg némi papayakrémmel, fagyival…
Ahogy akarod.
Mit akarsz, Joana?
Hogy mit akarok, Walter?
Igen, mit akarsz?
Nos, amit akarok…
Tényleg tudni szeretnéd, mit akarok?
Felejtsd el!
Édesem, drága Joana, szükségtelen őszintének lenned.
Megyek, alszom egyet a kamrában. Ha megbocsátotok.
Apa…
- Apa a kamrában alszik? - Az a ház legcsendesebb helye.
Apád rájött, hogy a konzervek remek hangszigetelők.
El kell mennetek innen. Adjátok el vagy adjátok ki a házat!
Nem lehet. Nem tudunk szabadulni a háztól.
Anya, ügyvédi irodában dolgozom. Miért nem hívtatok fel?
- Csak gyakornok vagy. - Igaz.
De ismerem a jogot és az ügyvédeket. Segíthetek nektek.
Beperelhetem a szomszédokat.
Ne, drágám! Jobb, ha nem keveredsz ebbe bele.
Megvan a magad élete, az egyetem…
- Rajta! - Apáddal megoldjuk a dolgot.
Fújd meg!
Elnézést. Kissé nehézkes állva aludni.
De legalább megtaláltam a barackkonzervet.
Ha megbocsátotok… Jaj nekem.
Belefáradtam.
Ki az?
Szia, én…
A nevem Camila.
A szomszéd, Walter lánya vagyok.
Örvendek. Arthur.
Látni szeretnélek…
Mármint…
Látni szeretném Antonio urat. Gondolom, ő az apád. Itthon van?
Igen, itthon. Kerülj beljebb!
Gyere csak!
Elnézést.
Walter, mit művelsz?
Aggódom Camiláért. Nem bízom ezekben az őrültekben.
Miért engedtük oda egyedül?
- Tud magára vigyázni. - Nem biztos.
Ez neked jött.
Apa már nagyon várt téged.
Mi tartott ilyen sokáig, szépségem?
Walter, ez meg mi?
Egy kézifegyver.
Hát nem szép? Shirley-nek fogom hívni.
Köszönj anyucinak, Shirley!
Walter, ugye nem tervezed megölni magadat vagy mást?
Dehogy. Csak nyugtatólövedékek vannak benne.
- De minek? - Mondtam már.
Ha a nyüves kutyája vagy más állata átjön ide,
leszedálom úgy egy hétre.
Eszedbe se jusson, kérlek!
Joana, el vagyok keseredve. Nincs mit vesztenem.
Anya, apa! Beszélnünk kell.
Oké.
Még gyakorolnom kell.
Hogy elkerülje a pereskedést, Antonio úr hajlandó együttműködni.
Önként börtönbe vonul?
Senkit nem csuknak le azért, mert bulizik.
Nos, a próbákat a házból átteszik
- az iskolai szertárba. - Hála istennek!
És felére csökkentik a vadállatok számát.
Állatvédőkkel fenyegettem.
Nagyszerű ötlet volt, drágám.
Szuper. A kutya is megy, ugye?
Apa, a kutya nem vadállat.
De a papagáj igen.
A papagáj már 50 éve az övék, úgyhogy marad.
Ötven éve? Mi ez, valami vámpírpapagáj?
A papagájok 80 évig élnek, apa.
Jó, de akkor milyen állatoktól válnak meg?
Nos, eltűnik két teknős, egy ara, egy kígyó…
Kígyó?
Épp nem találják, de ha meglesz, elviszik.
Egy ormányos medve, két tengerimalac,
egy pacsirta, két szarvcsőrű madár, tizenkét törpepapagáj, egy csuklyásmajom,
és egy amazóniai csengőmadár.
- Van csengőmadaruk? - Igen.
Sosem hallottam.
Ma érkezett, de visszaküldik.
Gyere vissza Adílio!
Ez ő volt, Adílio. De mennie kell.
Próbáljatok meg jóban lenni velük!
- Jó ötlet. - Hívjátok meg őket vacsira!
Nyűgözzétek le őket!
- Nyalizzatok kicsit! - Értjük, szívem.
- Indulnom kell. - Figyelj, drágám!
Apád és én nagyon büszkék vagyunk rád.
Köszönjük, szívem.
Te vagy a legértékesebb kincsünk. Te…
Azt akarom mondani…
- Walter… - Te…
Nyugi, apa!
- Te vagy a legnagyobb ajándék. - Igen…
Cuki vagy, apa.
- Mennem kell. - Menj csak!
Nincs szükséged pénzre?
Nem, elvisznek Rióba.
Vigyázz magadra, apa! Ne idegesítsd anyát!
- Anyád majd vigyáz apádra. Szia! - Szia, szívem!
- Nyugodj meg, édes! - Joana, muszáj…
Mondanom kell valamit.
A lányunk
- a legjobban sikerült alkotásunk. - Egyetértek.
- Helló! - Szia!
- Vedd ezt fel! - Oké.
Szoríts erősen, bébi!
Figyelj, Walter! Legyünk nagyon kedvesek és udvariasak!
Csodás estét töltünk el együtt.
Felnőttek módjára elbeszélgetünk.
- Számíthatok rád? - Persze, drágám.
Oké, nyisd ki az ajtót!
- Mizu, szomszéd? - Meglepetés!
- Miért lenne meglepetés? Meghívtak. - Igaz.
Üdv mindenkinek! Szép estét! Jöttem meglátogatni titeket.
- Megőrjít, amikor a kutya helyett beszél. - Walter!
- Fáradjatok be! - Isten hozott!
Menj előre!
- Ígéretes estének nézünk elébe. - Elnézést.
Nézd, drágám, átalakították a házat!
Nahát, tetszik ez az új belső.
Megtisztelve érzem magam,
hogy itt lehetünk.
Nekünk megtisztelő, hogy eljöttetek.
Épp mondtam Kellynek, hogy nem is vagy akkora seggfej, mint gondoltam.
Ha érted a célzást.
- Értem, és kissé sértőnek érzem. - Mondhatok valamit?
Egy dolog van, amit nagyon utálok, és azok az antiszociális emberek.
Így van.
A férfi, aki kinyitja mások előtt a háza ajtaját,
az az életét is kitárja.
- Így van. - Barom.
Baromira erős a hangja.
- Kösz. - Drágám!
Már jó ideje nem jártunk itt.
Legutóbb Pedroca felgyújtotta a házat, emlékszel?
A fiad felgyújtotta ezt a házat?
Az már nagyon régen volt, még Agenor úr előtt.
- Ő az, aki öngyilkos lett? - Igen.
Sok ember megfordult már ebben a házban.
Volt már vagy tíz tulaja.
És egyikük se maradt sokáig. Nem is értjük, miért.
Kész rejtély! Talán egy ősi temető van alattunk.
- Vagy el van átkozva a ház. - Gondolod?
Kelly, emlékszel a tűz napjára?
- Igen. - Emlékszel, mi történt aznap?
Őrült nagy káosz volt, rengeteg ember.
Zsaruk, tűzoltók, mentőhelikopter…
Teljes káosz. A ház lángokban állt, és az emeleten volt egy pár, emlékszel?
Leomlott a felső szint, ők meg itt landoltak.
- Jesszusom! - Pont itt.
De hála istennek, nem halt meg senki.
Elmentettem az aznap esti híreket.
- Micsoda izgalmak. - Őrület.
Nagyon izgalmas volt, mint egy mozifilm.
- Mutasd meg! Megnézitek a videót? - Ne!
- Így is szinte látjuk magunk előtt. - Abszolút.
És tudjátok, kit ismertünk meg aznap?
Rondinellit, a kutyánkat. A tűzoltókkal jött.
Igen, van, aki számára jól végződött az este,
de azok, akik itt laktak, biztos nem túl boldogok.
Igen, igen… Hallottátok ezt?
Mi az, Maggie?
„Tegyél le, anya!”
Hallottátok?
Nem bánjátok? Letehetem Maggie-t?
- Allergiás vagyok… - Persze!
- Igen. - Tedd csak! Érezd otthon magad, Maggie!
Menj, tündérkém! Járd körbe a házat!
Nem fújhatnánk le a vacsorát?
- Nem. - Oké.
A szambán kívül a kabarét kedvelem.
Felléphetnék komikusként. Kis mellékes.
Ezzel a viccel nyitnám az előadást:
„A hangya meglátja az elefántot,
és így szól: 'Kösz a szívességet.'
Mire az elefánt: 'Ne köszönd, csak vetkőzz!'”
Joana nem érti. Elmagyarázom.
- Az elefánt azt akarta… - Értettem.
Remek vicc. Nagyon mulatságos.
Hozok még bort a konyhából. Kér még valaki valamit?
Jövök én is, kiváló somalia vagyok.
Talán inkább sommelier.
Én a nőnemű változatát használtam, butus.
Mi, nők, másként beszélünk.
Igaz? Gyere, menjünk, Jo!
- Jó. - Óvatosan a lépcsőn!
Óvatosan!
Waltinho, nagyra értékelem Joana vacsorameghívását.
Igen, Joana csodás nő.
Ideje volt már, hogy felnőttek módjára beszéljünk.
Ha már itt tartunk, mivel a gyerekek nincsenek itt,
- így nincs ki megzavarjon… - Nincs.
…talán lehetséges volna
kipróbálni valami újat,
kihasználni ezt az estét. Nem, Waltinho?
Ezt a felnőtt estét.
- De hisz azt tettük. Ettünk… - Talán…
- Nyisd meg az elmédet! - Mi a fenét akarsz?
Próbálj magad elé képzelni egy felnőtt estét!
Kicsit feldobhatnánk a dolgokat,
kicserélhetnénk a kártyáinkat, megkeverhetnénk a paklit.
Mindketten játszhatnánk új lapokkal,
hogy új izgalmakat fedezhessünk fel,
hogy fejlődhessünk.
Közösen, ha érted, mire gondolok.
Feltűnt, hogy te és Joana nagyon hasonlítotok rám és Kellyre.
Mi a… Várjunk csak!
- Waltinho! - Igen?
Te is vakmerő férfi vagy.
Mit értesz pontosan azalatt, hogy vakmerő?
Hogy is mondjam? Próbálok óvatosan fogalmazni,
- mert félek, hogy… - Semmi gond.
Félek, hogy rosszul reagálsz majd a javaslatomra.
- Milyen javaslat? - Ezért fontolom meg kétszer, mit mondok…
- Azt látom. - Ja.
Olyan ez, mint bezsírozni a feszítővasat.
Hogy nehogy megijesszelek.
Ami azt illeti, a „feszítővas” szóval ez máris sikerült.
Folytasd kérlek, mert egyelőre nem igazán értem…
Ha egy pár már régóta van együtt…
- Igen? - …idővel elkezdik elveszíteni…
Odalesz az izgalom, hanyatlik az érdeklődés, elül a pezsgés.
Ezért kell új dolgokat kipróbálni, tudod?
- Aha. - Azt hiszem, az izgalom forrása például…
Például olyasmi, amit Kelly és én
néhanapján megengedünk magunknak.
Aha.
Elárulnád végre, mi a fenéről beszélsz?
Kelly és én nagyon régóta vagyunk együtt. Már 20 éve.
- Ez hosszú idő. - Az.
Vajon van bármi, amit nem láttunk, nem próbáltunk, ami újdonság?
- Jesszus, fogalmam sincs. - Ezért aztán…
Nyitottak vagyunk.
Ha érted a célzást.
Igen, én… Elég egyértelműen fogalmazol,
bár a bezsírozott feszítővas kissé félrevezetett.
De pontosan mire vagytok nyitottak?
- Waltinho! - Igen?
Ami téged illet…
- Igen? - …bár elég komikus fejed van,
de Kelly kedvel téged.
Nagyon kedvel téged,
érdekes, okos és kedves férfinak tart.
- Köszönöm. - És hogy őszinte legyek,
itt és most bevallom neked,
hogy én is bírom Joanát.
Hozzá ne merj érni a nejemhez!
Walter, mi történt?
El se tudod képzelni, mit mondott ez a szarházi!
Meglehetősen pikáns javaslatot tett.
Mit javasolt?
Hogy pókerezzünk pénzben. Azt hittem, benne lesztek.
Így van. Hogy pókerezzünk… Hogy pókerezzünk?
Igen, miért, mit gondoltál?
De hisz Joana szépségéről beszéltél,
meg hogy fel kéne dobni az unalmas házasságod…
Toninho, én tudom, mire gondol!
Szükségtelen erről beszélni… Joana!
Te nem hallottad, miket mondott. Úgy hangzott…
Hogy mi?
Waltinho, hogy feltételezhetsz ilyet rólam?
- Mocskos a fantáziád! - Ez nem igaz.
Már megbocsáss, de ahogy beszélt az unalmas házasságról…
Mármint az övékről, nem a miénkről…
- Waltinho? - Igen?
Elismerésre vágytál? Gyerünk, tapsold meg!
- Hm? Elismerésre vágytál? - Köszönöm, de…
Menjünk, Kelly! Hagyjuk ezt a mocskos fantáziájú embert!
Jól van. Maggie, indulunk!
Joana, te nem hallottad. Úgy hangzott… De az ő házasságuk unalmas, a miénk nem.
Inkább befogom a számat.
- Walter, megütötted őt a házunkban. - Félreértettem a szavait.
A gatyát is leperli rólunk. Mármint rólad.
- Kedves, hogy ezt mondod. - Engem hagyj ki ebből!
- Kit hívsz? - A lányunkat.
A család egyetlen tagját, aki tanácsot adhat
arra az esetre, ha Toninho beperelne.
Késő van, ne ébreszd fel a drágámat!
- Anya! - Szia, drágám!
- Apa! - Szia, kincsem!
- Mi újság? - Tudom, késő van…
- Már aludtál. - …de figyelj…
- Walter! - Beszélhetünk holnap?
- Apád zűrt csinált. - Nem…
- De igen. - Nem.
- Késő van, beszéljünk holnap! - Jó, de képzeld,
- apád megütötte a szomszédot. - Megütötte apámat?
Arthurzinho?
- Nem vagyok itt! - Nem…
- Egek! - Anya, a legjobb, ha…
- Walter! - Apa!
Nyugalom, Walter, minden rendben van.
Minden a legnagyobb rendben. Itt a pirulád.
A kislányom…
- A lányom… - Ne sírj, drágám. A lányod felnőtt nő.
Tudja, mit csinál.
Nem a lányunk miatt sírok.
- Akkor miért? - Mert Kelly kutyája
lepisálta a fotelemet.
Miért szűrted össze a levet a fiával?
Arthurzinho jó srác, és az apja is kedves. Rendes emberek, apa.
Az a család minden, csak nem rendes. Ők az életem megrontói, egy átok rajtam.
Előző életemben biztos lepisáltam a Szent Keresztet.
Toninho legalább nem ütött meg téged. De megmentettelek a pertől.
- Beteg vagyok. - Nem is sejted, mennyire.
Hogy mondtad?
Elég, nem maradok itt tovább. Arthurzinhónál alszom.
Ha érted a célzást.
Viszlát, Waltinho!
- Te nem mondasz semmit? - Szia, anya!
Kész, döntöttem. Költözünk.
Vissza se nézünk. Veszünk egy lakást Rióban,
felpakoljuk a bútorokat, és már itt sem vagyunk.
Ennyi. Egyetértesz?
Walter…
Nos…
Nincs egy vasunk se.
Nincs egy vasunk se?
Ez hogy lehet?
Hogy hogyan? Megmondom, hogyan.
Minden megtakarításunkat a házra költöttük,
és elvesztettem pár ügyfelet, amikor ideköltöztünk.
És hoztam pár rossz pénzügyi döntést, mert időm nagy részében téged ápoltalak.
Csak az alapvető dolgokra futja.
Hé…
Semmi baj.
Te itt vagy.
Mindig együtt leszünk.
Van ennivalónk?
- Ami a kertben terem. - Na látod!
- És a tyúkok tojnak is. - Hűha!
Rendben.
Hová mész?
Elkészítem a legfinomabb rántottát a legjobb feleségnek.
- Szeretlek. - Szeretlek.
Basszus!
Mi a baj, Waltinho? Nem örülsz a csibéknek?
Rántottát akartam sütni.
Úgy tűnik, nem csak a kutyád jár át hozzánk.
Ja. Várjunk! Azt akarod mondani, hogy Zico a bűnös? Van erre bizonyítékod?
Ne tettesd magad hülyének! Tíz kilométeres körben nincs más kakas.
Tartsd távol az állataidat a kertemtől!
Ez nem jelent semmit, Waltinho. Nincs bizonyítékod.
Végeztessek DNS-tesztet a kakasodon? Meg ne lássam az állataidat a kertemben!
Mondok én neked valamit.
Nem az én hibám, ha az állatok a gazdájukat utánozzák.
Ebben a házban a legyet is röptében szokás.
Szaporák vagyunk, érted?
Szeretünk banánt tenni a gyümölcssalátába.
Szeretjük behegeszteni a lyukakat.
- Ha érted a célzást. - Igen, értem a célzásaidat.
Hé, állj csak meg!
- Jövök és elkaplak! - Ne!
Elkaplak!
Engem úgysem tudsz elkapni!
Ne, hagyj békén!
Hé, ne!
Az én házamban nincsenek szabályok. Itt a természet és a hormonok irányítanak.
Arthurzinho mestere a lepedőakrobatikának,
ha érted a célzást.
Biztos vagyok benne, hogy Arthurzinho
már a költözésetek másnapján bezavarta a macit a málnásba.
Ha érted a célzást.
Arthurzinho kolbászából azóta sok hot dog készült, ha érted a célzást.
És ha nem tévedek,
Arthurzinho alaposan a fenekére nézett a mézes bödönnek.
Egy csepp mézet se hagyott benne. Ha érted a célzást.
- Javult valamit, doktornő? - Nem.
Romlott az állapota.
- Istenem! - Betartotta az utasításaimat?
Ebbe inkább ne menjünk bele, doktornő!
- Ez nem fog segíteni. - Rendben.
De jó híreim is vannak.
Van egy új német eljárás.
Egy chipet ültetnek a fülei mögé,
ami elnyeli a magát érő stressz 80%-át.
- És nem fog felrobbanni? - Egy aprócska műtét az egész.
Köszönöm, Németország! Nekik szurkoltam a foci vébén.
- Megérdemelten győztek Brazília ellen. - Várj! Ez remekül hangzik, doktornő,
de fedezi ezt a biztosításunk?
- Nem. - A műtétet sem?
Azt sem.
Mennyi lenne?
- Ha fel akarnád írni… - Nyugalom, drágám!
Nem értem, hogy… Á, ez nem lesz gond.
Ennyit simán kifizetünk. Szerencsére spóroltam.
- Köszönöm, doktornő… - Walter!
- Mi az? - Megszámoltad a nullákat?
- Ez az orvosi kézírás kissé… - Számold meg!
Három, négy…
Oké, kész, meghalok. Felgyorsíthatnánk esetleg a dolgot?
Kiugorhatnék az ablakon. A fekete öltöny jó lesz.
- Drágám… - Még hogy ez a jó hír!
Magának talán, mert meggazdagszik rajtunk.
- Megoldjuk, édes. - Nem.
A sírkövemre írasd, hogy „Jó férj és apa”!
- És oroszlános koporsó kell. - Édes, nyugalom!
- Fehér márványt akarok. - Nem halsz meg.
- És bajusz nélküli fotót. - Hagyjuk ezt most, édes!
Ezúttal nem menekülsz!
Gyere vissza, te átokfajzat!
Ezúttal nem úszod meg.
Ez az. Látlak, rosszfiú. Most ütött az órád.
Úristen!
Drága jó istenem!
Te magasságos!
Harcra fel!
Ez pokoli.
„A halál árnyékának völgyében járok, de nem félek a gonosztól.
A te vessződ és botod…” Tovább nem tudom.
Hogy fordítsam meg?
A fenébe!
Ez így nem lesz jó. Nagyon nem.
Ez így nem jó. A fenébe!
Gyerünk!
Végre közel kerültünk egymáshoz. Kár, hogy túl későn.
- Meg ne karcold a festést! - Nem fogom.
Azt hiszi, hogy nem tudok parkolni.
Itt jó lesz.
Kiszállás!
Te is.
- Mindig ez van. - Ez a te hibád.
Miért csináltad ezt? Elveszem a telefonodat.
- Miért? - Csak elveszem.
Srácok, nézzétek, ki van ott!
Drágám, anyád alszik?
Különös, nem? Ilyenkor nem szokott.
Nem értem. Megnézem, mi van vele. Fogd ezt meg!
Menj, nézd meg!
Anya, ébresztő!
Spicli!
Hallgass már!
Szent isten!
- Joana! - Mi az?
- Segíts megmenteni a papagájt. - Milyen papagájt?
- Kié ez az állat? - Mégis, mit gondolsz?
Még van benne élet.
- Nincs, Walter. Döglött. - Nem igaz.
- Ma már nem lehet több hulla. - „Több?”
- Hogy érted ezt? - Mindegy. Lélegeztetem.
- Walter hagyd abba! Megdöglött. - Az nem lehet. Rajta, papagáj!
Hagyd már abba!
Nem, még él. Hozd a defibrillátort!
- Nem. - Hozd már, kérlek!
Segíts! Maradj velem, papagáj!
Hozd már ide a nyüves defibrillátort!
Jó isten!
Gyorsan, szívem! Tedd az asztalra! Gyerünk!
- Add a tappancsokat! - Biztos jó ötlet ez?
- Add már őket! - Ne csináld!
Nem mondj semmit, csak add ide, és tekerd fel maximumra!
- Mi? Nem. - Maximumra!
- Tekerd fel! - Oké, de csak egy kicsit.
Feljebb! Tekerd már fel!
HASZNÁLATRA KÉSZ
- Feljebb! - Kész.
Hazudsz.
Tekerd végre fel a maximumra!
NAGYFESZÜLTSÉG
EZ DURVA LESZ
Állj hátrébb! Kiütés!
Mi a fene?
Hová tűnt?
- Felrobbantottad a papagájt. - Ez nem igaz.
Mikrocafatokra robbantottad.
- Túl nagy volt az áramerősség. - Meg akartam menteni.
Várj, ez él.
Ott van.
Él!
Flamengo…
Flamengo.
Nahát!
Üdv, Walter!
Jó napot, Arthurzinho. Visszahoztam a papagájotokat.
Kiszökhetett, és a házamban kötött ki, úgyhogy visszahoztam.
Fel sem tűnt. Anyáék nincsenek itthon.
Elmentek sétálni?
Kórházba vitték nagyit.
Mi Camilával itt maradtunk.
Hogy vigyázzunk a kicsikre.
- Igen. - Értem.
Szegény Nonô asszony! Sajnálom, de biztos rendbejön.
Nem tudom. Eszméletlenül találtuk. Nagyon aggódunk érte.
Biztos semmi komoly.
Remélem. Az apám…
Apám beleroppanna.
- El tudom képzelni. - Igen.
- Viszlát, Walter! - Viszlát!
Te jóságos úristen!
TEMETKEZÉS
Jó reggelt!
Mi a baj?
Hát nem tudod? Haláleset történt a szomszédban.
És ki halt meg? Egy ormányos medve? Egy törpepapagáj?
- Egy madár, egy vidra? - Nem, apa.
Nonô asszony.
Aha.
Hűha.
Milyen szomorú. Erre igazán nem számítottam. Döbbenet.
- Hisz olyan jó egészségnek örvendett. - Nem tűnsz meglepettnek, Walter.
Hogy én? Mi? Igenis meg vagyok lepve.
Csak nem mutatom.
Befelé folynak a könnyeim.
Bárkit megkérdezel, megmondhatja, hogy mennyire meg vagyok lepve.
- Totálisan. Egek! - Na jó…
Induljunk a temetésre!
Rendben, drágám. Részvétem a családnak.
Együtt megyünk.
- Muszáj nekem is menni? - Erre nem is válaszolok.
Már megtetted. Felöltözök.
Még az állatok is búskomornak tűnnek.
Az állatok megérzik az ilyesmit.
Igen.
Nagyon furcsa ez a csend.
Hát nem ezt akartad?
De.
Drágám, hogy van Arthurzinho?
Jól. Igyekszik támogatni a családot.
- Rendes srác, igaz? - Igen.
De Toninho nincs jól.
El akar költözni. Meghirdeti a házat eladásra.
Eladja a házat? Miért?
Mert itt minden az anyjára emlékezteti.
Magát okolja, amiért egyedül hagyta őt aznap.
- De hát nem az ő hibája volt! - De ő azt hiszi.
És ezért akarja eladni a házat?
- Ezt nem teheti! - Mi bajod, Walter?
Mindvégig azt akartad, hogy elköltözzön innen.
Így van, apa. Mi történt veled?
Semmi. És nem ezt akartam.
- Vagyis nem így. - Így? Hogy?
Mindegy. Kész, vége, minden rendben.
Semmi sincs rendben, apa.
Arthurzinho szerint az apja felhagy a szambával is.
Kilépett a szambaiskolából.
Ezt nem teheti! Nem hagyhat fel a szambával!
Ugyan már, Toninho! Édesanyád jó helyen van, Istennél.
Nem megy, Walter.
Hagyjuk a Waltert, hívj Waltinhónak!
- Én vagyok a te Waltinhód. - Én…
Legyen, Waltinho. Figyelj!
Köszönök mindent, amit értem teszel, de…
Elvesztettem az életem értelmét, vágod? Mintha anya…
Itt bárhová nézek, mindenhol őt látom.
- Nem mondj ilyet! Félek a szellemektől. - Mintha még mindig itt lenne.
De nincs. Nincs itt senki.
Mintha üzenni próbálna nekem, hogy oldjak meg valami rejtélyt.
- Nem, itt rejtélyek sincsenek. Egy se. - Rendben.
- Ez csak egy érzés. - Maradjon is az, rendben?
- Oké. - Jó.
Igazából szeretnék tartani egy szeánszot.
- Nüanszot? Az apró nüanszok fontosak. - Kellynek van ez a képessége,
hogy tud kommunikálni a túlvilággal.
Szeretnénk téged is meghívni a szeánszra,
mert hívő emberek jelenlétére van szükség hozzá.
Te hiszel ebben, Waltinho, ugye?
Én nem hiszek ebben.
Csak tegyél úgy! Játszottál valaha Ouija-táblával?
Dehogy, nem őrültem meg. Mondd, miért akarsz mindenáron itt lenni?
Hogy segítsek a szomszédunknak, és hogy megvédjem magam,
vagyis magunkat.
Mi lesz, ha a szellem valami rosszat mond rólam, vagyis rólunk?
Sosem lehet tudni. A szellemekben nem szabad megbízni.
- Ezért akarok itt lenni. - De miért mondana bármi rosszat?
Hogy te milyen kis kíváncsi vagy ma… Toninho!
Mikor üzen végre a túlvilág?
Egy perc. Már csak Dinoca mamát várjuk.
Az meg ki?
Ő egy csodálatos médium.
Mindent tud. Minden rejtélyt feltár.
Az lehetetlen.
Pedig ő képes rá. Látta az összes előző életemet.
- Szerinted ki voltam előző inkarnisomban? - Inkarnis?
Obama.
Ez elég érdekes fordulat lenne,
mert Obama még él.
Illetlenség megkérdőjelezni más hitét.
Ez nem vallási kérdés, hanem matematikai. Tegnap láttam őt a tévében.
Szia, apa!
Szia, anya!
Hol voltatok?
Tényleg tudni akarod?
- Ne feszegesd, Walter! - Vizes a hajuk. Megőrjít ez a dolog.
Emberek!
Megjött Dinoca mama.
Várjunk, ez nem Kelly?
Ez Dinoca mama.
Ha felteszi a turbánt, teljesen átlényegül.
Üdvözöljük, Dinoca mama.
Van itt egy megkínzott lélek.
- Az anyám az? - Nem.
Ez az illető még él.
Mit bámul? Nem vagyok elkínzott. Nyugodtabb nem is lehetnék.
Halálosan nyugodt vagyok.
- Mi van? - Nem hozzád beszélt.
De egyenesen engem bámul. Megijeszt.
- Walter! - Kiborulok a nézésétől
Ha te vagy az ördög, távozz innen! Jézus nevében!
Kik vagytok ti?
- Teljesen elment az esze? - Ő Camila, Arthurzinho barátnője.
A fiam már biztos mélyrehatóan kiismerte őt. Igaz, fiam?
Ha érted a célzást.
Érti. Mindannyian értjük, kösz.
Ők Walter és Joana, a szomszédaink. Nagyszerű emberek, Dinoca mama.
- Morgott. - Rám.
Csá! Mizu?
Minden csodás.
Kicsit beszartam.
De amúgy minden oké.
Rendben, jobb lesz, ha mind
- leülünk. - Eddig is ültünk.
Ennek semmi értelme.
Fogjátok meg egymás kezét!
Figyelem!
Mindenki koncentráljon erősen!
Van itt valaki?
- Anya! - A nyavalya törjön ki, te átokfajzat!
Halálra rémítettél.
Csak azt akarom megkérdezni, hogy hol a kakaópor.
De fiam, ez nem az anyád, hanem Dinoca mama.
Fekvés, Pedroca!
- De kakaót szeretnék. - Jó, ott van…
A mosogató alatt találod. Tűnés!
Csináld meg a kakaódat, és szívódj fel!
Kösz, anya.
Különös.
Dilinyós mama ránk nem emlékezett, de azt tudja, hol tartják a kakaót.
Ez is egy túlvilági rejtély.
Csend legyen!
Egy másik lelket érzékelek.
Itt van velünk egy lélek. Érzem a jelenlétét.
Itt van velünk!
Ez a lélek elég mókás dolgokat művel vele.
Mutasd meg magad, lépj ki a fényre!
Eszedbe ne jusson megjelenni!
Ez meg ki?
Carlos Alberto de Nóbrega.
Az a tévés pasas.
De ő még él. A minap láttam a tévében.
Szóval Obama okés, de Carlos Alberto nem jelenhet meg?
Marcelo? Hol a fiam, Marcelo?
Hozzátok vissza Paulinho Gogót! Nagyon hiányzik nekem.
Gogó a cimborám.
Ez fura.
Szent isten!
A fenébe!
Ez durva volt.
Van itt egy másik lélek is.
Talán be kéne csukni az ajtót. A lelkek ki-be járkálnak.
Csendet!
Érzem egy másik lélek jelenlétét is.
Fogjátok meg egymás kezét! Közeledik hozzánk.
Egy újabb lélek érkezett közénk.
Együgyű!
Mi az? Nem csináltam semmit. Esküszöm, nem csináltam semmit, én…
Anya kicsi szíve! Nézd, drágám!
Végre meglett a mi kis csúszómászónk.
Ma este eljátszadozunk a kis kukaccal.
Ha érted, mire célzok.
- Waltinho! - Igen?
Meg akartam neked köszönni mindazt,
amit értem tettél, a támogatásodat, de…
Akkor sincs kedvem visszamenni az iskolába.
Ugyan, ez ostobaság! Ne butáskodj! Menj vissza, kezdd újra az életed,
hogy végre az én lelkem is megnyugodjon.
Miért, Waltinho?
Mert te…
Mert te vagy a kedvenc szomszédom.
És kedvellek. Úgyhogy rajta, menj!
Nem, Waltinho. Az anyám nélkül nem látom semmi értelmét többé.
Toninho!
Nem hagyom, hogy feladd.
Indulj!
JOAQUINÓPOLISI SZÖVETSÉG
Anibal úr, minden tiszteletem az öné,
de nem rúghatja ki az ország legjobb karneváli szereplőjét.
Tudom.
Én is kedvelem őt.
De emlékműsort akar csinálni az anyjának.
Semmi bajom az anyáddal.
De egy szambaiskola nem rendez emlékműsort halottaknak.
Egy szambaiskola három témával dolgozik.
Brazília történelme,
- benyalás egy hírességnek… - Értem.
- …és Dorival Caymmi, az énekes. - Ezt nem is tudtam.
Minden más téma felejtős.
Csak olyasmi jöhet szóba,
ami mindenkit megszólít.
Az ég áldjon már meg, Anibal! Mi lehet univerzálisabb téma egy anyánál?
Igaz. Igazad van, Toninho, de szükségtelen kiabálni, itt ül…
- Oké. - Jó.
- Anyja mindenkinek van. - Nekem nem volt.
Elhagyott engem.
Szólhattál volna. Megbántottam, igaz? Nem állt szándékomban.
- Nem bántott meg. - Nem?
Csak nem akarok megemlékezni az ő anyjáról.
Nézze, hadd mondjak valamit! Nyugi, ne izgulj!
Nonô asszony fantasztikus ember.
Jaj, Nonô asszony!
Az imádott Nonô asszony! Rendkívüli, nemes lélek.
Varázslatosan anyai, mondhatni.
Egy lenyűgöző ember. Az emléke még most is megríkat.
Bár olyan anyám lett volna, mint Nonô asszony! Túl korán ment el.
Egy asszony, egy harcos, egy küzdő. Nem mindennapi ember volt.
Mindig azt mondogatta nekem,
bár sokszor nem értettem, olyan halkan beszélt, hogy…
Együgyű.
Ezt inkább elfelejteném.
Ő volt a család legkevésbé idegesítő tagja.
Már megbocsáss. Ha érted a célzást.
Nonô asszony maga a szeretet, és csak a szeretet számít.
Szeressük Nonôt!
Ismételd meg!
- Beleordítottál a fülembe. Itt ülök… - Ismételd meg!
Azt mondtam, hogy csak az számít, hogy szeressük Nonô asszonyt.
Ez az! Figyeld a ritmust!
Nem kell más, csak szeretet
Nonô asszonyt szereted
Belőle nem lesz még egy
És most halljuk a dobokat !
Nonô asszony
Nonô, Nonô, Nonô
Elég lesz. A lényeg, hogy jól hangzik.
- Király a hangzása. - Tényleg?
Anibal, cimbora, figyelj! Az lesz a refrén, hogy „Nonô asszony,
Nonô asszonyt szereted." Hatalmas sláger lesz belőle.
- Még írok pár rímet. - Kész a dal.
Nem írunk szambát az anyádról.
- Franc! - Ez nem a te iskolád.
De a tied se.
De igen, az enyém.
- Nem félek tőled. - Én viszont totál beszartam tőle.
Nem tudsz megfélemlíteni azzal, hogy megöltél több mint tíz embert.
Várjunk csak! Elnézést, Anibal úr.
Miért csak most mondod, hogy sorozatgyilkos?
Mondhattad volna előbb, és akkor nem jövök el veled.
Ne aggódj, Waltinho!
- Isten velem van. - Én akkor is fosok. Nem is kicsit.
Mondja, Anibal úr, hol van a mosdó? Ki kéne mennem.
- Van némi gondom odalent. - Elég ebből!
- Nem foghatsz fegyvert a barátomra! - Mégis megtette.
- Ne lőj! - Te magasságos úristen!
Ne fogd rám!
Elég!
Dobd el!
Ne csináljátok ezt!
Jaj ne, ne rám célozzatok!
Erre van a mosdó?
Én megölöm!
Ne lőjetek!
Ez szétszedi a berendezést!
Most nézd meg, mit tettél, Anibal!
Nem értem, miért fekszik a padlón? A golyó a falba fúródott.
És a vér? Biztos átment rajta a golyó.
Az nem vér, csak pecséttinta. Leesett az asztalról.
- Miért fekszik a földön? - Nem bírja a zajt meg a stresszt.
Hívjunk hozzá mentőt, és vitessük be a kórházba!
És ezt csak most mondod?
Gyere, emeljük fel! Várj! Van még valami.
- Tetszett a dal. - Igen? Akkor jó.
Gyere, emeljük!
Jo?
- Mi történt? - Minden rendben, drágám.
- Minden rendben. - Igen?
Mi ez a fülemen?
A műtét utáni kötések.
Beültették az implantátumot. Meggyógyultál.
Ez fantasztikus, drágám!
De miből fizettük ki?
Toninho fizette ki.
- Megtette ezt értem? - Igen, meg.
Hálából azért, amit te tettél érte.
- Ők rendes emberek, Walter. - Igen.
És te is az vagy, édes.
Lelőttem az anyját a nyugtatópisztollyal.
- Sejtettem. - El kellett mondanom.
Neki mondd el, ne nekem!
De már oda a pillanat varázsa, úgyhogy megkeresem az orvost.
Szeretlek.
SZERESSÜK NONÔ ASSZONYT
Mizu, Waltinho?
Hogy vagy, Toninho?
Csak szeretnék megköszönni mindent, amit értem tettél.
Szóra sem érdemes! Te is megtennéd ugyanezt.
Ezt azért kétlem. De mindegy.
Valójában el kell neked mondanom valamit.
Tudnod kell,
hogyan halt meg anyád.
Hogy érted? Anyám rákban halt meg.
Pontosan, ő…
Mi? Rákban?
Ja. Elég sok emberrel végez.
A szambaiskola csinál is egy ilyen témájú kocsit a karneválra.
Dr. Dráuzio Varella is rajta lesz.
- Anyád rákban halt meg? - Ja.
Már régóta küzdött vele.
De eszméletlenül vittétek kórházba.
Csak elájult, nem volt semmi komoly baja.
Nagyon jókedvűen tért magához. Még egy videót is csináltam róla,
ahogy táncol a nővérkékkel. Nézd, milyen élénk!
Táncolt?
Az orvosokkal és nővérekkel.
Hát ezért énekelem Hogy éljen Joaquinópolis
De utána készítettek egy röntgent a tüdejéről,
és felfedezték, hogy a tumor tovább nőtt.
Megműtötték, de nem sikerült megmenteni.
Basz…
- A roh… - Mi?
A ku… Nem, nem.
Vagyis a rák ölte meg anyádat?
- Igen. - És nem más, igaz?
- Ja. - Vagyis egész idő alatt
feleslegesen volt bűntudatom?
Miért volt bűntudatod?
- Hogy miért? - Hogy értetted?
- Ezt mondtam. - Ja.
- Ki? - Mit?
- Te. - De mit?
Hogy bűntudatod volt.
Az ott anyád? Milyen csinos ez a póló.
- Bűntudatot mondtam? - Ja.
Bűntudatom volt…
- Igen, az volt, mert… - Mondd!
Mert nem tudtam jobban megismerni.
Ez ostobaság, Waltinho, ezen ne emészd magad!
Tudod, mi az, ami számít?
Hogy nem hagytál elmenni.
Majdnem elköltöztem.
Ugye? Én…
A rohadt…
Nem hagytalak elmenni.
- Pedig elköltözhettél volna. - De nem hagytad.
Most képzeld el, milyen szörnyű lenne! Hogy hiányoznék neked,
te meg nekem. De tudod, mi a király?
- Nem. - Hogy mi a legjobb hír?
Hogy most már mindörökké szomszédok leszünk, Waltinho!
Köszönöm, barátom!
Pedig elmehetett volna.
Mi újság, Waltinho? Jól vagy?
Úgy elérzékenyültem, és el kell mondanom, mit érzek.
Köszönöm, hogy segítettél a szambaiskolát bejuttatni a legjobbak közé.
Sikerült, Waltinho!
Kaptunk egy termet a próbákhoz.
Lehet, hogy ez a hír kissé fel fog zaklatni,
de mostantól csak a teremben próbálunk, otthon nem.
Most épp Kelly funkénekesi karrierjét segítek beindítani.
Elég ügyes, úgyhogy otthon fogjuk gyakorolni a dalait.
Mondjuk én nem nagyon értek a funkyhoz, de tudod, milyenek a nők.
Ők irányítanak mindent. Úgyhogy gyertek át Waltinho,
és táncoljunk egyet! Csapunk egy nagy funkybulit nálunk.
Várunk, Waltinho!
A feliratot fordította: Kisházi Viktória