Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Я все підірву Вибухне все
Підірву вашу радість
Підірву ваше щастя
Підірву цей район І ціле місто
Підірву все Поки не здурієте
УДАРНИЙ ШУМ
Я все підірву І вас теж
О Боже!
Який демон у тебе вселився?
-Так, чудово. -Що таке?
-Хіба не круто? -Ні…
Я б сказав, ти підірвав.
Може, тобі варто припинити це робити
або сходити до невролога, бо щось не так.
Що відбувається? Як тебе вимкнути?
То скажи, ти купуєш? Бо…
Ні, я спробую інший.
-Маю спробувати… -Не пробуй це!
Немає потреби, ні. Я зроблю тобі знижку 10%…
Що?
Я клієнт.
Звісно.
Я хочу випробувати це!
Боже милий!
Воллі?
-Усе гаразд? -Так, чудово.
Не могло бути краще. Працюю на чудову компанію, так?
Дивися, працівник місяця.
Я працюю з понеділка по понеділок,
щосуботи, щонеділі, без вихідних,
цілими днями слухаю хорошу музику.
Якщо зайде ще один репер, я запхаю йому в дупу мікрофон.
Заспокойся.
Розділімо роботу. Схоже, ти знервований.
-Було б добре, це класно. -Чудово.
Я допоможу цим дівчатами, а ти — наступному клієнту.
Ні, заради Бога, Отавіано.
Ти допоможеш сатаністу, а я — пінгвінихам.
-Упевнений? -Цілком.
-Це твоя ініціатива, добре? -Добре.
-Щасти. -Так, тобі теж.
Мир Господній.
Як ви, Божі дружини? Чим можу допомогти?
Гаразд, друже. Що ти шукаєш?
Шукаю те, що зобразить моє мистецтво:
синтезатор, піаніно…
Піаніно?
У якому напрямку ви граєте?
-Здебільшого у класичному. -Класичному?
Тепер вчу Клода Дебюссі.
Дебюссі? Дебюссі чудовий!
Послухайте, піаніно…
У нас є багато акустичних і електричних гітар…
Овва, ти чудово граєш, друже.
-Перепрошую. -Так?
Пане, гадаю, ви не розумієте, який інструмент ми шукаємо.
Ви шукаєте піаніно, орган
або щось на кшталт арфи, щось ангельське для церкви?
Ні, чекайте. Хто сказав, що ми ходимо в церкву?
Що ж, це трохи…
Ви одягнені, як черниці.
Вона завжди…
Ми не черниці, чоловіче.
-Ні? -Ні.
Кумедно, що все вказує саме на це.
Що ж, ми — Пекельні сестри
Боже милий, що відбувається?
Хіба це не класно й разюче?
Цілком разюче, моя білизна погодиться.
-Хочемо випробувати обладнання. -Ні, я гарантую, що воно хорошої якості.
-Увімкніть. -Не це.
Не робіть цього, будь ласка. Гей! На повну?
-Гаразд, дівчата! -Народ, будь ласка.
-Покажемо їм. -Прошу.
-Раз, два, три, чотири! -Боже!
Волтере? Воллі? Що сталося?
Волтере? Де ти?
Воллі? Що сталося?
Воллі, говори зі мною!
Гаразд.
-Боже… -Повільно підійміться.
Боже
Лікарко, що зі мною?
Ви в не дуже хорошому стані, Волтере.
Я помру. Я казав тобі, люба.
Я на порозі смерті.
Боже мій.
Ніхто не помирає від стресу.
Хотів побачити, як росте моя чарівна донечка.
Тату, мені 21.
Мені хтось може поспівчувати, будь ласка?
Я на порозі смерті, так?
-Я не помираю? -Ні.
-Бачиш? -Чудово.
Ще ні.
Послухайте.
У вас дуже слабкі нерви.
Наче мільярди мотузок, готових от-от розірватися.
-Будь-який шум може стати фатальним. -Який саме шум?
Будь-який шум, будь-який стрес.
Волтере, у вас може статися колапс.
Ваше серце може просто перестати битися.
Боже, це просто чудово.
Ось що я зроблю: я випишу заспокійливі.
Любий, від цього є таблетки.
І дефібрилятор.
Дефібрилятор? Для чого?
Вибачте. Щоб уплинути струмом на твоє серце.
-Насправді це… -Чекай. Твій тато не ідіот.
Татко знає, що це.
Тато не хоче цим користуватися.
Ненавиджу й мізерні удари статичним струмом.
Я ніколи не ходжу босоніж, щоб уникнути струму.
Цей струм мене дратує.
-Любий. -Так?
Це справді необхідно?
На жаль, так.
У ідеалі варто знайти нову роботу, нове життя й інше місто.
Вам це по кишені?
У нас є квартира й трохи заощаджень.
Я фінансова консультантка, можу працювати з дому.
Ми завжди мріяли мати будинок за містом.
Знаю, але я не хочу залишати нашу малечу одну.
Тату, я вже переїхала.
І підтримую ваш переїзд.
Ні, забагато змін. Дуже різких змін.
Це справді необхідно, лікарко?
Тату…
Якомога швидше.
ВІТАЄМО В ТИХОМУ РАЙОНІ
ВАНТАЖНИКИ ЇДЕМО ЗВІДСИ
ПРОДАЄТЬСЯ
-Любий! -Ай.
Боже милий, що відбувається?
Волтере?
Волтере, усе добре?
Звідки цей шум?
-Заспокойся, любий. -Не можу.
Боже мій.
Це жахливо!
-Не все добре. -Заспокойся.
Заспокойся, любий. Дихай.
Ну, ми можемо просто…
Що?
Гадаєш, вони почують дзвінок за цим шумом?
Що?
Гадаєш, вони почують дзвінок за цим шумом?
Не кричи на мене, я можу померти. Я хворий.
Народ, що за переполох?
Ми ваші нові сусіди.
Я — Джоана, рада зустрічі.
Я — Волтер. Рада лише вона.
Це ви переїхали в сусідній будинок?
Це так чудово! Рада познайомитися.
-Мене звуть Келлі Крістіна. -Приємно.
А це Меґґі.
Вона моя малеча, наймолодша в сім'ї.
Малеча. Привітайся, Меґґі.
Привіт. Рада познайомитися. Мене звуть Меґґі.
-Меґґі, познайомимо їх з татком. -Так.
Так, матусю, ходімо.
Гаразд, малеча.
Хіба вона не красуня? Гляньте.
Вона кумедна.
Народ, заходьте.
Заходьте, «відчувайтеся», як удома.
Мені стало недобре. «"Відчувайтеся", як удома».
Любий!
Не звертайте увагу на безлад.
-Ого, ваш будинок такий… -Гарний, так?
Як давно ви тут живете?
Ми тут уже досить давно.
Були за містом. Повернулися «у вечір учора».
«У вечір учора». Так, ми помітили.
Витратили три місяці на поїздку до мами,
увесь шлях до Ітакапорангу.
-Були там колись? -Ні.
На півночі Сан-Паулу.
Вибачте, мій акцент іноді виривається.
-Нізвідки. Гадки не маю, чому. -Точно.
Але Тоні, мій чоловік,
він з Ріо-де-Жанейро, як і ви.
-Ви ж з Ріо? -Ми з планети Земля.
Бо вона — ні.
Знаєте, де ми з Тоні зустрілися?
-Де? -Ви не повірите.
На вечірці. Знаєте де? На острові Карас.
Карас!
Угадайте, коли.
Коли я виграла в конкурсі «Міс Хурма»!
МІС ХУРМА
Боже, ти це бачила? Дивися. Найбільш непринадний фрукт.
-Ви любите хурму? -Так, люблю.
А «Му»?
Жахливий жарт.
Припиніть кричати!
Перепрошую?
Це жарт. Волтер любить жартувати.
-Це жарт, розумієте? -Розумію.
Я майже повірила, великий хитрун. Гаразд, поговорімо про моє фото.
Який це був рік?
Це фото зроблене
у тисяча дев'ятсот неважливо якому.
Не кричіть, заради Бога!
Перепрошую?
Ще один жарт.
-Він жартівник, я ж казала. -Боже!
Ви сподобаєтеся Тоні.
Він буде вам радий.
Народ, заходьте.
Ідіть, ви йому сподобаєтеся.
Тоні!
Любий, будь ласка! Не можна приходити до когось і ображати їх.
Вони можуть увірватися в мої вуха зі школою самби?
-Ти прийняв свої таблетки? -Я їх приніс.
-Прийму одну. -Будьмо милими.
-Будь розумним. -Я помираю.
-Не помираєш. -Прийму чотири.
Заходьте, народ!
Чому вона кричить? Ненавиджу тих, хто кричить! Це наче школа самби!
Звісно ні, Волтере. Не перебільшуй.
Уяви школу самби…
…земля радощів і прополісу
Тому я й співаю Хай живе Хоакінополіс
Тоні, Любий!
Це нові сусіди!
Як життя, сусіди?
Народ, п'ять хвилин перерви куштуйте м'ясо,
барбек'ю, корейку й змочіть горло.
Я вже сумую за Келлі.
Ходи сюди, сусіде. Скуштуй м'яса.
-Ви щасливі? -«Щасливі» трохи не те слово.
Тут проходять репетиції цілої школи самби?
Ні, звісно ні.
Радий.
Лише половини.
До речі, про неї…
Увага, брати!
Понеділок буде грандіозний!
Хочу, щоб наступного тижня тут були всі, беріть кого хочете!
Я помру.
Тоні диригує барабанами.
Диригент, композитор, креативний директор, граю на інструментах,
проводжу репетиції, усе роблю.
-Усе. -Це неоціненно.
-Ти справді це сказала? -Чого ти очікував?
Може, принести вам трохи м'яса?
Корейку, філе, Раунд, груднинку, ошийок?
Келлі буде сосиску.
-Я давно не їла сосисок. -Він не це мав на увазі.
Це був жарт, я в поганому становищі.
Любий…
Так.
Це бренді з цукрової тростини?
-Воллі! -Так?
Іди.
Хочу познайомити вас з мамою, пані Ноно.
-Тримай. -Як ви, пані?
Приємно познайомитися, сину.
Що вона сказала?
Почувайся, як удома.
Я не чую, що вона каже.
Гадаю, він глухий.
Ні, він не глухий, мамо! Він недоумок.
-Недоумок. -Недоумок, справді?
Але ми швидко до нього звикнемо, мамо.
Ходімо їсти.
Як називається ваша школа самби?
Союз Хоакінополіса.
Він у другому підрозділі.
Дасть Бог, будемо у першому.
Ми проводитимемо репетиції щодня.
-Це необхідно? -Це змагання.
У мене з'явилася ідея.
Чому б не проводити репетиції на складі?
Ми проводили їх на шкільному складі.
Не знаю чому, але сусіди почали скаржитися.
Люди просто божевільні.
Що тут може бути не так, скажіть?
Не знаю, що може бути не так.
Попередній власник не скаржився?
Ви не чули?
-Ніхто вам не сказав? -Не сказав що?
Агенор наклав на себе руки.
Як він це зробив?
Він відкрив газ і засунув голову в духовку.
Залишив лише загадкову записку:
«Нарешті тиша».
Хіба не глибоко, Келлі?
Дуже глибоко!
Що він мав на увазі?
Справді не розумієте?
Він шукав тиші всередині духовки?
-Я можу їм пояснити. -Ні.
Ходи зі мною, Воллі. Покажу тобі дещо круте.
Ходімо, пане Фарбовані Вуса.
-Він доволі швидко зближується. -Змирися.
Ходімо, Воллі.
Я не кусаюся. Підійдіть.
СОЮЗ ХОАКІНОПОЛІСА
Це мої домашні улюбленці, Воллі.
У мене їх багато, але найбільше я люблю пташок.
Узагалі-то, у мене є пташка, яку я виростив змалечку.
Якщо ви розумієте, про що я.
Це мій тихий куток.
Нащо вам стільки тварин?
Вони були в моїх родичів. Забрали їх учора.
Вибачте, не почув вас. Я оглух через вашого півня.
Знаєш, хто це? Це Зіко, мій будильник.
-Але він трохи не в собі. -Я помітив.
Він кукурікає цілий день.
-Ви любите пташок? -Так, з картоплею.
У нас дуже багато тварин.
У нас є собака, кіт.
У нас є папуга, папужки, хом'яки.
Зробиш мені послугу? Я підмету й поміняю пісок.
Келлі вб'є мене, якщо я цього не зроблю.
Допоможи мені, Воллі.
Потримай це.
Будь обережним з Рондінеллі.
-Хто такий Рондінеллі? -Обережно!
Гей, Рондінеллі, забирайся!
Рондінеллі, ти поганий собака!
-Ти ледь не збив Воллі! -Ледь? На моїх вусах какашки.
Тату!
Слухай, Педро. Тобі варто стежити за Рондінеллі.
Це все-таки твій собака.
Відвали від мене, тату!
-Він з'їв какашку! -Хлопець з характером.
Ви маєте на увазі «невихований». А що це за щітка?
Вона чиста. Це щітка Рондінеллі.
Гей, Петковичу!
Скажи усім, яка команда найкраща у світі?
-Яка? -«Фламенго».
Ходімо додому, уже пізно.
Любий, у них так багато тварин.
Я знаю, дуже багато.
Ми йдемо.
Що це за запах?
Певно, я випадково став на котячі какашки.
Ти став на них лицем?
Може, забудемо про це й підемо додому? Не хочу це пояснювати.
Зацініть. Гей, Петкович. Він робить це й зі мною.
Петкович, чекай. Я зараз дам йому їжу.
Дивіться.
-О ні. -Тоні!
Ти знаєш, що я нервуюся через таке. Годі.
Не будь дурною, Келлі!
-Ну ж бо! -Мені це не подобається.
З цим упорається й дитина. Так, Воллі?
-Я Волтер. -Хочеш спробувати, Воллі?
Напевно, ні.
Це треба робити з пташками, не з папугами.
А папуги це що?
Годі, тату. Старші люди не такі сміливі.
Ти такий кумедний. Смішний хлопець.
«Посміюся з чоловіка, з яким щойно познайомився».
Річ не у віці, а в гігієні.
Я не хочу щось підхопити. Ходімо.
-Що? -Чекай!
Кажеш, мої тварини переносять хвороби?
Вони завжди щось винюхують…
Слухай, Воллі. Добре поглянь на нас.
Ми скромні, але охайні. Так, Келлі, Крістіна?
Дуже охайні. Хочеш понюхати? Понюхай мої пахви! Ну ж бо.
Понюхай. Вона їх облизує.
Що вони знайдуть, якщо оглянуть нас? Ні краплі бруду.
-Бруд! -Кажу на чистоту.
Ми всі вакциновані,
кохані й без паразитів.
Народ, дозвольте пояснити.
Волтер не це мав на увазі.
Його виховала бабуся, він трохи на межі…
На межі?
Так ти допомагаєш? Знаєте що? Давайте папугу.
-Я це зроблю. -Тримай його.
Тримати його? Давайте сюди.
Це те, чого ви хочете?
Тільки не висовуй язик. Не висовуй язик, Воллі!
Ні!
Допоможіть урятувати Петковича.
Любий!
Відпусти його!
Відпусти, Петковичу!
Відпусти!
Відпусти, Петковичу!
Відпусти! Тягніть!
-Тягніть! -Петковичу!
Відпусти!
Він справді недоумок.
Любий, як почуваєшся? Як твій язик?
-Що ти думаєш? -Спробуй не говорити.
Якби я хотів, я не можу.
-Мене нервує, що ти так говориш. -Тебе це нервує?
Цікаво, що ти нервуєш. Розповім, що зі мною сталося.
Собака кинув котячі какашки мені в лице.
Моє лице пахне котячими какашками.
Папуга розтягнув мій язик.
Потім мене облили водою, цілим відром води.
Ми приречені.
Повністю. Ти це усвідомлюєш?
Любий, я не розумію. Можеш притримати язик і повторити?
Я вивихнув язик.
Дай-но поясню, це неможливо. У язику немає суглобів.
Його не можна вивихнути.
Ти не почула нічого, окрім «вивихнути»?
Молодець, Джоано.
Боже милий!
Слухай. Вони знову за своє.
-Я цього не винесу. -Дихай, любий. Заспокойся.
Дихай. Так. Заспокойся.
Слухай сюди.
Я говорила з Келлі, ми поладнали.
-Справді? -Ми поладнали.
Вона казала, що поговорить з Тоні.
Але репетиція триватиме дві години.
-Що? -Будь сильним.
-Дві години? -Обіцяєш бути сильним?
Я обіцяю.
Тому я й співаю Хай живе Хоакінополіс
Чому він кричить: «Хай живе»? Нащо кричати?
Дихай. Спробуй не говорити й розслабся. Я принесу твої таблетки.
У мене викривлена перегородка. Дихаю ротом.
-Я знаю, любий. -Дивися.
Заспокойся.
-Ти такий милий. -Справді?
Заспокойся, спробуй поспати.
-Він просто все повторює. -Усе гаразд.
Усе гаразд, лягай. Я піду за твоїми таблетками.
-Гаразд. -Відпочинь, любий.
Ця пісня нескінченна, Джоано.
Хай живе Хоакінополіс
-Точно! Зробімо це! -Мені капець.
-Усю ніч! -Мені капець.
Убийте мене.
Побачимося. Дякую, що прийшли.
Варто запросити дівчат наступного разу.
Зробімо щось чудове, добре?
До зустрічі. Дякую.
Нарешті.
Любий, можеш розслабитися.
Що? Куди він дівся?
Волтере?
Волтере, де ти?
Волтере?
Боже…
Де… Волтер?
Боже милий.
Ти… Волтере?
Що це? Голос янгола?
Ні, любий. Це я, Джоана.
Ні, це чоловічий голос.
Джоано, я чую власні думки й свій голос.
Бачиш, як добре. Жодної музики.
Твій язик відновився.
-Так. -Справді?
Тепер ти підеш нагору й добряче поспиш.
Я принесу тобі молока, добре?
Усе добре. Я поряд.
Дякую.
Привіт.
Сьогодні я вам допоможу
досягнути омріяної спокійної й мирної пенсії.
Що за…
Як це вимкнути? Боже мій!
Що це за шум?
Волтере!
Волтере?
Волтере!
-Ти в порядку? Тобі потрібні таблетки? -Я не хочу таблетки.
Я хочу знати, що це за шум.
Боже милий!
Боже!
Не можу повірити. Малий грає на барабанах!
-Заспокойся, любий! -Заспокойся!
Дістало, більше ніяких люб'язностей. Я розберуся з цим.
-Хто ти, в біса, такий? -Та годі.
Я вже сюди приходив. Май повагу, малий.
Мамо, прийшов чоловік, який з'їв котячі какашки!
-Я не їв котячі какашки. -Тато казав, що їв.
Тато збрехав, а я — ні.
-Хто це, Педро? -Боже.
-З'їли. -Не їв.
З'їли.
Привіт, Воллі! Ти повернувся!
Як ти? Іди до своєї кімнати.
Як ти, любий?
Воллі. Як ти?
Не певен. Кімната з трофеями вибухнула?
Дозвольте дещо сказати… Я Волтер.
Прийшов попросити вашого сина не грати на барабанах.
Чому? Нізащо. Він любить грати на барабанах.
Це хороший «перекусійний» інструмент.
Перкусійний.
«Перекусійний»
Перкусійний.
«Перекусійний».
Ваш чоловік удома?
Тоні!
Як життя, Воллі? Хочеш випити?
Я Волтер.
Я тут не для того, щоб пити. Я прийшов вимагати тишу.
Розслабся, солоденький.
Хочеш чай?
Що?
Музика у нас в крові.
-Що? -Мамо.
Залиш його. Схоже, у нього важкий період.
Чому б тобі не помолитися?
Перепрошую.
Молися голосно.
Бог може не почути тебе через цей шум.
Недоумок.
Любий, скажи своєму другові Волтеру,
що у цьому домі ми заохочуємо мистецтво.
Заохочуєте мистецтво?
Як щодо оригамі, малювання, акварелі?
Це мають бути барабани?
Тоні, цей хлопець мене дістав. Я скажу, що думаю.
-Я скажу. -Я скажу.
-Тоні!
-Ти скажи. -Слухай сюди, Воллі.
Ти маєш рацію. Я про це подбаю.
-Подбаю. -Ні…
Я не можу прийняти те, що тут відбувається.
Чудово. Ми досягли порозуміння.
-Це закінчиться зараз. -Так.
Артуре!
Дідько.
-Так? -Іди сюди!
Так, татку! Як життя, пане Волтере?
Попроси вибачення у Воллі.
Вибачення? За що?
Не треба просити вибачення.
Просто не грай на тих бісових барабанах.
Попроси вибачення за свій дурний рок.
Цей дім належить самбі, ти маєш грати самбу.
Знову, тату? Серйозно?
Відстій.
Ви не розумієте, у чому проблема.
Закрийся, Воллі.
Проблема в тому, що дитина Жуана Ногейри грає самбу.
Син Періклеса грає самбу.
Син Арліндо Круса грає самбу.
А мій син грає рок?
Тату, з усією повагою.
-Я ненавиджу самбу. -Боже мій.
Самба приносить нам їжу. Насправді самба заплатила за цей будинок.
-Самба — найкраща музика Бразилії. -Що я зроблю, тату? Я рокер.
Мене цікавить рок-н-рол.
-Ненавиджу бразильську музику. -Не кажи цього.
-Це сімейне… -Сядь!
Це сімейна справа.
А якби він грав бразильський фанк?
-Що ти думаєш? -Ні!
-Заради Бога, не фанк! -Так!
-Чорт! -Знову погоджуся.
Фанк не бразильський.
Ви не розумієте, у чому проблема.
Усе вирішилося. Усе гаразд.
-Я можу йти? Так! -Так, іди.
-Не сідай за ці довбані барабани! -Перепрошую, Воллі?
Воллі, чорт забирай!
Я сходжу з розуму.
Вибачте, але я зійшов з розуму. Ось що зробимо.
Відтепер я хочу тиші!
Просто тиші!
Це можна влаштувати?
Чого я хочу?
Тиші
Чого я хочу?
Волтере, ти прийняв свої таблетки?
Люба, я помру.
-Не помреш, любий. -Помру.
Це закінчиться.
Не закінчиться.
Коли закінчиться вечірка, вони почнуть рейв.
Ні, вони не зможуть. Знаєш чому?
Бо є закон.
Після 22:00 настає час тиші.
Якщо вечірка не скінчиться до 22:00, викличемо поліцію.
Котра година?
Зараз 22:15.
Телефонуй.
ПОЛІЦІЯ
Чудово. От би в нас був попкорн.
Він є.
-Хочеш трохи? -Так.
Як ви, офіцери? Доброго ранку.
Документи, будь ласка.
Он там, не звертайте уваги на моє фото.
Не думаєте, що трохи пізно для вечірки?
Ніколи не пізно для вечірок.
Це закрита територія.
Правильно, пізно для вечірок.
«Антоніо Віларес де Суза».
Упізнаю це ім'я.
Люди звуть Тоні.
Тоні з села?
Це я.
Тоні з Союзу Хоакінополіса?
Який збіг, чуваче! Ми вчилися разом.
Франциско Пракседес.
-Чіко Праса? -Так, Чіко Праса!
Ходи, обіймемося. Я твій фанат, чуваче.
Дякую.
Я маю розповісти друзям, що ми бачилися в дитинстві.
-Я завантажив усю твою музику на телефон. -Я теж.
І цього разу ми будемо на вищому рівні.
З Божою допомогою! Я майже підготував доріжку для самби.
Працюю над цим. Послухаєте?
-Так! -Заспівай!
Мій голос — посмішка у горлі
Підіймайтеся всі Коли я співаю самбу
Я з землі радощів і прополісу Тому я й співаю
Хай живе Хоакінополіс
-І тому я співаю -Хай живе Хоакінополіс
-Так! -Чудово!
-Чудово, чуваче! -Чуваче.
Як хтось може на тебе скаржитися?
Я не розумію. Я тут уже десять років,
і ніхто не скаржився, це вперше.
Слухай, тут поселилися нові сусіди?
Я бачив тебе, Воллі!
Це не я!
-Нащо ти це сказав? -Не знаю, мене занесло.
-Руки вгору! -Рухайтеся повільно.
Повільно виходьте.
Ми без зброї.
Заради Бога, ми тримаємо руки.
-Добрий вечір, офіцери. -Добрий вечір.
Це ви телефонували?
-Ні. -Так.
-Чому ти це визнав? -Проблема не в цьому.
-Ми так не домовлялися. -Не можеш імпровізувати?
-Опусти. -Так.
Яке розчарування, Воллі.
Не чекав цього від тебе.
Ми познайомилися сьогодні. Розумієте взагалі?
Як ви можете скаржитися на мого друга?
Чекайте, я не скаржився на вашого друга.
Я поскаржився на сусіда, який не поважає громаду.
-Точно. -І є ще дещо.
Я за закон і порядок.
Треба поважати тихі години.
А цей джентльмен цього не робить.
-Атож, сонце! -Дякую, мила.
Не треба було бити мене перед ними. Я не закінчив, проясню.
-Так! -Ми обоє платимо податки.
Ми платимо вам зарплату.
-Любий, тебе занесло. -Мене занесло.
Я вивчав право цілий семестр,
і тепер мені це знадобиться.
Якби ви виконували свою роботу, чого, вочевидь…
Пракседес, Реджинальдо й Мадурейра,
ви не виконуєте свою роботу.
Ви повинні, та не знаєте як.
-Не виконуєте свою роботу. -Сонце…
Це правда, яку ви не можете витримати!
Ви мали б вести цього пана до в'язниці й покінчити з цією оргією,
цією диявольською вечіркою. Зрозуміли?
Ви мене торкнулися.
-Не торкнувся! -Не торкнувся!
-Не торкнувся. -Тепер так.
-Ти це бачила? -Так!
Я повернуся всередину, щоб уникнути проблем.
Овва.
Ви чудово пахнете. Гарний хлопчина. Що ви робите?
-Ідіть. -Беріть його.
Він перетворився на вівцю. Повернися, вівця.
-Ідіть. -Дзвони адвокату.
-Спокійно. Усе буде добре. -Благаю, дзвони.
Я розберуся.
-Її теж заберіть. -Мене?
-Мене? Це він торкнувся вас! -Ходімо.
-Що ви робите? -Не залишай мене.
Мене принижуватимуть у в'язниці.
Поп'ємо йогурт, поки вони гнитимуть на задньому сидінні.
Я просто буду сучкою.
Боже, як принизливо. Ніколи не сиділа в патрульній машині.
-Я теж. -Нащо ти на нього накричав?
Але це була твоя провина.
Ти мене підбила на це фразою: «Так, любий. Атож».
-Мене занесло. -Це моя провина?
Нащо ти торкнувся його?
Ти бачила, він підштовхнув ніс до мого пальця.
-Це він. -Яка різниця?
-Я в наручниках через тебе. -Я теж.
Пані, виходьте.
Я виходжу. Терпіння, офіцере. Легше.
Цей чоловік найкращий.
Слухайте.
Моя воля, ви б провели ніч у темниці.
Але він попросив вас звільнити, тож ви вільні.
-Гаразд. Овва… -Слухайте.
Більше не турбуйте мого друга.
Я турбую його?
-Волтере, не сварися. -Гаразд.
-Не… -Воллі!
Ти у мене в боргу.
Ходімо додому, Джоано.
Тримайся далі, тварюко!
-Що сталося, любий? -Сусідський пес знищив нас сад.
Як він там опинився?
Чорт, який пес таке робить?
Як життя, Воллі!
Та не Воллі, а Волтер!
Гадаю, цього разу Рондінеллі постарався.
Це найдовша нора, яку він вирив.
Найдовша?
Він був у пожежній бригаді.
Він тренувався рити нори. Він щодня риє.
Колись він рятував тіла жертв потопів,
землетрусів і цунамі. Він навчений рити.
Він риє будь-коли й будь-де. Мій пес — герой, Воллі.
Мені насрати на твого пса.
Сподіваюся, ви залиєте нору цементом.
Не хвилюйся, Воллі. Купи цемент, і я це зроблю.
Що ти, в біса, говориш?
Сам заливай.
І тримай свого пса далі, інакше я його пристрелю.
-Якого біса, Волтере? -Транквілізатором.
Але я стрілятиму.
Що таке, Тоні?
Не кажи мені, що…
-Рондінеллі, любий. -Я так пишаюся.
Тут можуть пройти два Рондінеллі. Він майже архітектор.
Гадаю, це найбільша його нора.
Ні, любий. Пам'ятаєш нору, яку він вирив до інших сусідів?
Вона була втричі разів більша.
«Утричі разів». Ай.
-Вона була «більшіша». -Матінко.
Класно, тату! Я можу перелізти на інший бік?
Ніхто не йтиме на цей бік, малий!
Овва.
Ябеда розлютився, любий.
-Ябеда? -Ти викликав поліцію на нас, Воллі.
-Хто ти, якщо викликаєш поліцію? -Ябеда.
Не занадто багато людей, як для нори?
Так.
Волтере, не сварися з ними. Візьми це й засип нору.
Джоано, вони назвали мене ябедою.
Забудь, скоро всі про це забудуть.
Ябеда.
Можна вдарити папугу лопатою?
Ябеда.
Папуги на таке не реагують.
Це ж не пес. Це дуже набридливий папуга.
Ябеда.
Як щодо одного удару? Прямо в голову.
Ябеда.
-Застрибуй, Келлі Крістіно! -Застрибую, сонце!
Отакої, сонце. Що це?
Я скучив за тобою.
Я теж. Ми в басейні, сонце.
Поглянь на це.
Ай, кицю. У мене судоми в м'язах.
-Іди сюди. -Вони колись зупиняться?
-Іду, сексуальна мамо! -Прийми ще таблетку.
Я більше нічого не прийматиму.
Це наче «Енімал Пленет».
-Мене це дістало. -Що ти робитимеш?
Те, що давно мав зробити.
Волтере?
Це занадто!
Волтере, що це?
Базука, яку я отримав в армії.
Коли ти її отримав?
Я знав, що цей день настане. Знав.
Ні, Волтере. Не роби цього, прошу!
Лише один постріл.
Помри, Тоні, помри!
-Помри, Тоні… -Волтере?
-Так? -Усе добре?
Джоано, нащо ти перервала такий чудовий сон?
Чудовий? Ти казав: «Помри, Тоні, помри».
Але вони цього не чули.
Ми чули!
Ти хочеш вбити нашого сусіда?
Ні, я взагалі не хочу його вбити.
Чудово.
Я можу найняти кілера онлайн? Можу. Дай-но загуглю.
Убивство — це злочин.
Це самозахист.
Або він, або я. Було важко.
Ти маєш прийняти реальність й випити таблетки.
Ти до цього звикнеш.
-Справді? -Так.
Хочеш, щоб я далі пив заспокійливі? Покажу тобі дещо.
-Інструкція? -Ні, прочитай її.
-Це дурниці. -Прочитай.
Почитай лише пункт 4.2, на інше не звертай уваги.
Продовжуй.
«Тривале використання може спричинити сонливість,
дратівливість, біль, свербіж,
розмите бачення вночі,
сухість слизових…»
ЕРЕКТИЛЬНА ДИСФУНКЦІЯ
«Постійна еректильна дисфункція»?
«Вічно лежить у чудовій люльці».
Ти більше ніколи не побачиш пана Удава.
Воїна з рожевим шоломом.
Він не битиметься знову.
Тому ви маєте підписати петицію, яку ми створили.
Це терміново. Це необхідність.
Нам треба змінити правила громади. Ми не можемо так жити.
Це місце тиші й спокою.
Це не склад з школою самби, де люди роблять, що заманеться.
Ви…
СТАРА ШКОЛА СОЮЗ ХОАКІНОПОЛІСА
Ми живемо в спокійній та тихій громаді.
Громаді, де тиша — це пріоритет.
Чого ми маємо прагнути? Тиші.
Особливо такі, як ви. Ті, хто близько до потойбіччя.
Чого ми хочемо? Ми хочемо тиші й спокою.
Ніхто не заслуговує на цей шум.
А як щодо нашого особистого життя?
Знаю, що для вас це неактуально. У мене теж усе йде на спад.
Через шум, розумієте? Ми не можемо завжди… Особливо ви, схоже, ви втомлені.
Та це неважливо.
Мені потрібен ваш підпис, щоб витурити їх звідси!
Як ви можете жити з цим шумом і вечірками, які він улаштовує?
Як ви це робите?
Що він сказав, Освальдо?
Не знаю, Анджеліно.
Що ти казав, синку?
Я казав… Ви справді глухі, так?
Ось чому ви не скаржилися. Ви не чуєте.
Що ж, усе одно дякую.
Це взагалі не допомогло.
Дуже вам дякую.
Усього найкращого, бережіть себе.
Будьте сильними. Вибачте, що відкрився перед вами.
Привіт.
Ви погано говорили про мого тата?
Я? Та годі, нізащо!
Аж ніяк.
Так, говорили. Я чула.
Узагалі-то, дитинко,
я просто опитую громаду.
Я йому розповім.
Заради Бога, не роби цього.
Ось що. Я куплю тобі морозиво.
Ось трохи грошей, щоб проблема зникла.
Це що, підкуп?
Ти вже знаєш що таке «підкуп»?
Гаразд, куплю два морозива.
Ви — позорисько.
Ти ставиш мене в незручне становище. Ти так упевнено це сказала.
Слухай… Не роби цього. Не створюй зайві проблеми.
Тату!
Святий Отець! Благослови цю дитину. Повернися, заради Бога!
Дідько.
-Джоано… -Якого біса?
Донька сусіда почула, як я погано про нього говорю.
-Скільки ти зібрав підписів? -Жоден. А ти?
Нуль. Але ти не повіриш, що я дізналася.
-Що? -Їх усі люблять.
Неможливо. Вони всі глухі?
Можливо. Вони роздають віп-квитки на карнавальний парад.
Вони запрошують людей на вечірки, зичать їм гроші.
Лихварі.
Треба визнати, вони хороші люди!
Ні, Джоано. Вони не хороші. Вони грубі, гучні й непридатні для суспільства.
Може, це ми непридатні.
У тебе проблема з ними, у них з тобою її немає.
Що це за дзвінок?
Навіть не знала, що він у нас є.
-Виправ це, благаю. -Ого.
Дідько, це стукачка.
-Поговори з ними. -Він тебе побачив.
Ні, не побачив. Іди туди.
Я тебе побачив!
Боже!
-Я чую вас. -Добрий день, Волтере.
Кличте мене просто Воллі. Або ж Дядько Вава.
Моя донька каже, що ти говорив усім погане про мене.
Що ця стукачка… Ця гарна дівчинка, принцеса,
найцінніша зірочка…
Гадаю, вона помилилася. Ви знаєте, які діти.
Вони щось почують… Я б не став на тебе наговорювати.
Це підтвердили 15 моїх сусідів.
Як ти це так швидко зробив?
У нас є спільний чат. Вони все розповіли.
Так, я вимкнув сповіщення. Чати дратують. Вибач.
Я тобі дещо скажу.
Схоже, що ти тут, щоб зруйнувати мій спокій.
Чому б тобі не… Слухай.
Така чарівна дівчинка. Слухай.
-Твій спокій? -Так.
Я хочу зруйнувати твій спокій?
Я наче живу біля Діснейленду.
Тільки в нього є режим роботи.
Неправда. Ми збавили оберти через тебе!
Що? Збавили оберти? Як?
Переривали Сашині уроки гри на тубі. Скажи йому, люба.
-Так, тату. -А я припинив вирізати з дерева.
А це моє улюблене хобі.
І в мене є багато пил.
Є циркулярні пили, електролобзики…
Дякую. Ти мені подякуєш за те, що кинула тубу.
-Ніхто не любить тубу. -Ще одне.
Я навіть не дивився футбол.
Я не запросив друзів на святкування з салютами, щоб було тихо.
Учора був день народження тещі.
Ми не провели вечірку для сім'ї.
Бідна бабця.
Ти — розчарування, Волтере.
Велике розчарування. Я відкрив тобі своє серце.
-Ти часто до нас приходив. -Я був там один раз.
-Хочеш війну? -Ні.
То буде тобі війна. Люба?
Бери тубу з полиці.
Уроки триватимуть цілими днями.
-Ходімо. -Не грай на тубі.
Тебе зацькують, її не люблять.
Ти не будеш популярною. Я помер і потрапив у пекло?
Це все? Мій сусід — Сатана?
Я образив Бога? Я попісяв на Туринську плащаницю?
На рахунок три. Раз, два, три. Уперед
Чому тато так далеко?
У нього проблеми з їжею.
Люба, можеш подати мені сік?
Волтере, тільки не сік.
-Я тобі наллю. -Ні.
Я не інвалід. Я сам можу налити сік.
Люба, передай мені сік. Твоя мама відмовляється.
-Обережно, Тату. -Дякую.
-Обережно… -Тримаю.
Я не дитина. Я ж на неї не схожий.
Ви бачите тут дітей?
Так, усе добре.
Соус з маракуї. Він смачний…
Він…
Гаразд, люба. Покажи все, що вмієш.
Сашо, ходімо їсти.
Ось.
Урок закінчено.
Чудово.
Я наївся.
Я наївся. Більше не хочу.
Джоано,
що в нас є на десерт?
У нас є ананас.
Ананас?
Ще є мандарини.
Слухай, Джоано.
Так не може продовжуватися.
Ананас — це не десерт.
Я знервований чоловік.
Коли я прошу десерт, то очікую щонайменше на пиріг.
Він не мусить бути найкращим.
Просто будь-який пиріг.
Можливо, навіть крему з папаї, морозиво.
Усе, що ти схочеш.
Чого ти хочеш, Джоано?
Чого я хочу, Волтере?
Так, чого ти хочеш?
Ну, я хочу…
Ти справді хочеш знати, чого я хочу?
Забудь.
Люба, мила Джоана, яка не мусить говорити свою думку,
я посплю в коморі.
Прошу мене вибачити.
Він…
-Він спатиме в коморі? -Це найтихіше місце.
Він з'ясував, що у банок з огірками чудова акустика.
Тобі треба забиратися звідси. Продай або здай будинок.
Ми не можемо продати будинок.
Мамо, я працюю на юридичну фірму.
Ти могла б подзвонити.
-Люба, ти стажистка. -Так.
Але я знаю закон, знаю адвокатів.
Я можу тобі допомогти. Можу засудити божевільних сусідів.
Ні, люба. Не втягуйся в це.
У тебе своє життя, коледж…
-Ну ж бо. -Ми з татом упораємося.
Грай!
Вибачте. Не дуже легко спати стоячи.
Але було добре, я знайшов консервовані персики.
Прошу мене вибачити. Ай.
Я втомився.
Хто це?
Привіт. Мене…
Мене звуть Каміла.
Ваш сусід Волтер — мій батько.
Приємно. Артур.
Я прийшла до тебе.
Ні, тобто…
Я прийшла до пана Антоніо. Гадаю, це твій батько.
Він удома?
Так, удома.
Прошу, заходь.
Гей, заходь.
Перепрошую.
Волтере, що ти робиш?
Я переживаю за нашу доньку Камілу. Не довіряю цим людям.
Не треба було пускати її саму.
-Вона про себе подбає. -Не знаю.
Тобі прийшло це.
Татко чекав на це.
Чому ж ти так довго, крихітко?
Волтере, що це?
Пістолет.
Хіба вона не красуня? Назву її Ширлі.
Ширлі, привітайся з мамою.
Волтере, ти ж не думаєш про вбивство або самогубство?
Ні, це пістолет-транквілізатор.
-Для чого? -Я тобі казав.
Якщо його пес, чи інша тварина, сюди залізе,
вони спатимуть тиждень.
Волтере.
Прошу, не роби цього.
Джоано, я відчайдух. Мені нічого втрачати.
Мамо, тату. Треба поговорити.
Гаразд.
Ай. Треба попрактикуватися.
Антоніо розуміє, що я можу його засудити, тому вирішив співпрацювати.
Він сяде у в'язницю, так?
У в'язницю не сідають за вечірки.
Що ж, вони припинять репетиції по сусідству.
-Робитимуть це на складі школи. -Хвала Богу.
І вони вдвічі зменшать кількість диких тварин.
-Сказала, що зателефоную в службу охорони. -Чудова ідея, люба.
Чудово. Пса теж немає?
Пси не дикі тварини, тату.
Папуги дикі.
Папуга живе з ними 50 років, він залишиться.
Чорт, 50 років. Він безсмертний?
Папуги живуть 80 років, тату.
То скажи, які тварини зникнуть?
Що ж, дві черепахи, один ара, одна змія…
-Змія? -Змія?
Змії немає, та її приберуть, коли знайдуть.
Один коаті, дві морські свинки
один жайворонок, 12 папуг, мавпа капуцин
і, нарешті, біла арапонга.
-У них є арапонга? -Так.
Ніколи її не чула.
-Вона прийшла сьогодні, але її повернуть. -Повернися, Адільйо!
Це був Адільйо. Але він зникне.
Вам варто спробувати поладнати з ними.
-Згодна. -Запросіть їх на вечерю.
Покажіть, що ви милі.
-Підлестіться до них. -Зрозуміла.
-Краще я піду. -Люба, слухай.
Ми з татом дуже тобою пишаємося.
Дякую, люба.
Так, ти наш найбільший скарб. Ти…
Просто хочу сказати…
-Волтере. -Ти…
Спокійно, тату.
-Ти наш найцінніший подарунок. -Так…
Тату, ти такий милий.
-Я маю йти. -Іди.
Гаразд. Потрібні гроші?
Не треба, мене підвезуть до Ріо. Дбай про тата. Не створюй мамі клопоту.
-Вона подбає про тата. -Бувай, люба.
Заспокойся, любий.
Джоано, я маю…
Я маю дещо сказати.
Наша донька —
найкраще, що ми колись робили.
Точно.
-Привіт. -Привіт.
-Ось, одягни це. -Добре.
Крихітко, краще тримайся міцно.
Волтере, послухай. Ми будемо милими й ввічливими з ними.
У нас буде чудовий вечір.
Ми поговоримо, як дорослі.
-Можу на тебе розраховувати? -Звісно, люба.
Гаразд. Відчиняй.
-Як життя, сусід? -Сюрприз!
-Сюрприз? Вони нас запросили. -Точно.
Усім привіт. Добрий вечір.
Я прийшла до вас в гості.
Я дурію, коли вона говорить за собаку.
Волтере.
-Будь ласка. -Прошу, заходьте. Вітаємо.
Уперед.
-Вечір здається багатообіцяльним. -Вибачте.
Дивися, любий. Вони перепланували його.
Чорт, мені навіть подобається те, що ви зробили.
Хочу сказати, що це честь,
для мене честь тут бути.
Для нас честь, що ви прийшли.
Я якраз казав Келлі, що ти не такий козел, яким здавався.
Так.
-Якщо розумієш, про що я. -Розумію. Я трохи ображений.
Можна дещо сказати?
Одне, що я не поважаю — антисоціальні люди.
Так.
Чоловік, що відчиняє двері в будинок, відчиняє їх у своє життя.
-Так. -Так грубо.
Сильні високі ноти. Чудово.
-Дякую. -Любий.
Ми давно тут не були.
Останній раз був тоді, коли Педро тут все підпалив.
Ваш син підпалив цей будинок?
Це було давно, ще до пана Агенора.
-Того, що наклав на себе руки? -Так
Слухайте, стільки людей приходили й ішли.
Понад десять власників.
Ніхто не залишився. Не знаю, чому.
Загадка. Може, ми над давнім кладовищем.
-Може, будинок проклятий. -Думаєш?
Келлі, пам'ятаєш день пожежі?
-Так. -Пам'ятаєш той день?
Це був хаос, стільки людей.
Поліційні й пожежні машини, вертоліт з медиками…
Це був хаос. Полум'я поглинуло будинок.
Нагорі жила пара, пам'ятаєш?
Стеля обвалилася, і вони впали прямо сюди.
-Чорт. -Прямо сюди.
Хвала Богу, ніхто не помер.
У мене досі є відео з вечірніх новин.
-Бентежно, правда? -Авжеж.
Дуже бентежно, це було, як у фільмах.
-Покажи їм. Хочете побачити? -Ні.
-У нас є фото. -Точно.
Угадайте, кого ми зустріли в той день.
Рондінеллі, нашого собаку. Він був з пожежниками.
Не все завершилося трагедією.
Вам добре, але та сім'я, певно, не дуже щаслива.
Так. Ви це чули?
Що, Меґґі?
«Мамо, постав мене».
Ви це чули?
Можна поставити Меґґі? Ви не проти?
-У мене алергія… -Звісно.
-Звісно.
Улаштовуйся зручніше, Меґґі.
Іди, люба. Досліджуй.
Ми ще можемо все скасувати?
-Ні. -Добре.
На додачу до самби я дуже люблю комедію.
Думаю написати власний стенд-ап, щоб заробити.
Перший жарт порве зал. Слухайте.
Мурашка побачила слона й сказала:
«Пане Слон, дякую за послугу».
Слон сказав: «Не треба дякувати, просто знімай штани».
Думаю, вона не зрозуміла. Я поясню.
-Слон хотів… -Ні, я зрозуміла.
Класний жарт, смішний.
Я принесу ще вина з кухні. Хтось хоче ще щось?
Я піду з тобою. Я чудова «Сомалі».
Правильно «сомельє».
Я сказала це англійською, дурненький.
Точно. Наша мова, наші правила.
Точно. Ходімо, Джо.
-Так. -Обережно на сходах.
Обережно.
Воллі, я дуже вдячний, що Джоана нас запросила.
Це правда, Джоана неймовірна.
Настав час поговорити по-дорослому.
До речі, оскільки тут немає дітей.
-Оскільки нас ніхто не переб'є… -Ні, ніхто.
Може, ми змогли б
зробити щось нове.
Провести вечір з користю. Так, Воллі?
Цей дорослий вечір.
-Ми стільки всього з'їли. -Може…
Відкрий свій розум.
Що це, в біса, таке?
Спробуй зрозуміти, що таке дорослий вечір.
Щоб ми спробували дещо новеньке.
Щоб ми обмінялися картами, перемішали колоду.
Щоб ми могли грати різними руками.
Щоб отримати нові гострі відчуття, розумієш?
Щоб ми помінялися.
Як одне ціле, якщо ти розумієш, про що я.
Я помітив, що ви з Джоаною схожі на нас з Келлі.
Якого… Чекай.
-Воллі. -Так
Ти хоробрий.
Що ти маєш на увазі під «хоробрим»?
Як би сказати? Я наче ходжу по тонкому льоду.
-Боюся, що ти… -Добре.
Ти можеш погано відреагувати на мою пропозицію.
Яку пропозицію?
Тому я й підбираю слова…
-Розумію. -Так.
Я наче змащую лом.
Щоб не травмувати тебе.
Слово «лом» вже трохи травмує.
Може, продовжиш? Я не дуже розумію…
Коли пара вже давно разом…
-Так? -…вона починає втрачати…
Пара втрачає захоплення, інтерес знижується,
вона втрачає іскру.
І їм треба пробувати щось нове.
-Гаразд… -Гадаю, це захоплення йде з…
Наприклад,
захоплення йде з речей, які ми з Келлі
робимо час від часу. Те, що ми собі дозволяємо.
Гаразд.
Гаразд, це…
Про що ти, чорт забирай?
Ми з Келлі вже давно разом.
Понад 20 років.
-Це довго. -Саме так.
Чого ми не бачили? Чого ми не робили?
-Чого ми не пробували, Воллі -Боже.
-Поняття не маю. -Тож ми…
Дещо собі дозволяємо.
Якщо розумієш, про що я.
Так, я… Тебе легко зрозуміти.
Змазаний лом трохи вибив мене з розмови.
Але що ви собі дозволяєте?
Воллі.
Так?
-Коли мова йде про тебе… -Так?
Хоч у тебе й смішне обличчя,
ти подобаєшся Келлі.
Ти справді їй сподобався, вона…
Вона думає, що ти цікавий, розумний і хороший чоловік.
Дякую.
І я, чесно кажучи,
навпроти тебе, можу сказати,
Джоана мені теж одразу сподобалася.
Не чіпай мою дружину!
-Ай! -Що сталося?
Ти не уявляєш, що цей тип щойно запропонував.
Як на мене, занадто непристойна пропозиція.
Яка пропозиція?
Я пропонував пограти в покер на гроші, думав, ви погодитеся.
Точно, покер… То ти його мав на увазі?
Покер. А ти про що подумав?
Ти хвалив Джоану, казав, що вона гарна,
що ваш шлюб втрачає іскру, і що вам потрібні гострі відчуття…
Тоні! Я знаю, про що він подумав.
Не треба цього казати, Джоано…
Ти його не чула, здавалося, він намагається…
Що?
Воллі, як ти міг подумати таке про мене?
-Такий непристойний! -Не такий непристойний.
Перепрошую. Але його інтонація змусила подумати, що його холодний шлюб…
Сказав: «Він холодний». Не наш.
-Воллі. -Так?
Це аплодисменти, яких ти хотів? Аплодуй йому.
-Аплодисменти, які ти хотів? -Дякую, але…
Ходімо, Келлі. Ми йдемо, бо у Волтера дуже збочені думки!
Так, Меґґі, ми йдемо.
Джоано, ти цього не чула, та він казав,
що наш шлюб чудовий, а їхній охолов.
Я просто мовчатиму.
Волтере, ти вдарив його в нашому домі!
Я не зрозумів, що він сказав.
Він може засудити наші дупи. Точніше твою.
-Оце міркування. -Не втягуй мене в це.
-Кому ти телефонуєш? -Доньці.
Єдиній в цій сім'ї, що знатиме, що робити.
Треба бути готовими, що Тоні нас засудить.
Ні, не буди нашу принцесу. Уже пізно.
-Привіт. -Привіт, люба.
-Тату! -Привіт, люба.
-Як ви? -Знаю, що вже пізно.
-Ти спала. -Слухай…
-Волтере. -Поговоримо завтра?
-Твій тато налажав. -Ні…
-Налажав. -Не зовсім.
-Уже пізно. Поговоримо завтра? -Тато налажав.
Можеш повірити, що тато вдарив сусіда?
Він ударив мого тата?
Артур?
-Не я. -Ні…
-Чекайте. -Мамо, гадаю, краще…
-Волтере! -Тату!
Тату
Розслабся, Волтере.
Розслабся. Усе добре, любий.
Усе добре. Ось твої ліки.
Моя дівчинка…
Любий, не плач через доньку. Вона доросла.
Вона знає, що робить.
Я плачу не через доньку.
А чому тоді?
Собака Келлі
попісяла на моє крісло.
Чому ти зв'язалася з малим того хлопця?
Артур хороший хлопець. І його тато теж. Вони чудові люди.
Вони протилежність чудового.
Вони набридливі, прокляття мого життя.
Я закидав камінням Святий хрест і тепер плачу.
Тоні принаймні тебе не вдарив.
Я відізвала позов.
-Я хворий чоловік. -Не уявляєш наскільки.
Що?
Мене це дістало. Не можу тут бути. Ночуватиму в Артура.
Якщо розумієш, про що я.
Бувай, Воллі.
-Ти нічого не скажеш? -Бувай, мамо.
Я вирішив, ми їдемо геть.
Ми ніколи не повернемося. Знайдемо квартиру в Ріо,
перевеземо меблі вантажівкою й зникнемо звідси.
Усе. Ти зі мною?
Волтере…
Тож…
Ми банкрути.
Банкрути?
Як так?
Як? Я тобі розповім.
Ми вклали всі заощадження в цей будинок.
Я втратила кількох клієнтів, коли ми сюди переїхали.
Я зробила погані інвестиції,
бо витратила 80% свого часу на догляд за тобою.
У нас є гроші лише на необхідне.
Гей…
Усе гаразд.
У мене є ти.
Ми завжди будемо разом.
У нас є щось їсти?
-Наш сад. -Ось так.
-І яйця від курей. -Ого.
Згода.
Куди ти йдеш?
Зроблю найкращий омлет для найкращої дружини.
-Я тебе кохаю. -Я тебе кохаю.
Дідько.
Що таке, Воллі? Не подобаються курчата?
Це мав бути омлет.
Схоже, не лише пес любить заходити на чужу територію.
Точно. Чекай.
Ти натякаєш, що Зіко зробив це? У тебе є докази, Воллі?
Припини цю клоунаду, дурню. Твій півень єдиний у радіусі десяти кілометрів.
Тримай своїх тварин далі від мого двору.
Це нічого не значить.
У тебе немає доказів.
Мені протестувати ДНК твого півня?
Не хочу бачити твоїх тварин у себе у дворі, ясно?
Я дещо тобі скажу.
Я не винен, що тварини копіюють своїх господарів.
У моєму будинку ми не втрачаємо жодної можливості.
Ми всі дуже фертильні, ясно?
Ми любимо класти банани у фруктовий салат, Воллі.
Ми присідаємо на всякі речі.
Якщо ти розумієш, про що я.
Я завжди розумію твої аналогії.
Ну ж бо, зупинися.
Я тебе спіймаю!
Ти не можеш мене спіймати.
Ні! Залиш мене!
Ні!
Я не обмежую нікого у своєму будинку.
Тут керує природа й гормони.
Артур — майстер танців навколішки.
Якщо розумієш, про що я.
Я, дозволь сказати, упевнений, що після вашого переїзду
Артур вже відкрив шампанське, щоб відсвяткувати перемогу.
Якщо розумієш, про що я.
Упевнений, що Артур вже наївся кабачків.
Якщо розумієш, про що я.
І дозволь сказати. Наскільки я знаю Артура,
чуваче, він вже давно занурив жало в мед.
Цього меду більше немає.
Якщо розумієш, про що я.
Лікарко, йому краще?
Ні.
Йому погіршало.
-Боже. -Волтере, ви робите те, що я казала?
Лікарко, краще не треба.
-Не допоможе. -Гаразд.
Але в мене хороші новини.
Є нова німецька технологія.
За вухо імплантують мікрочип.
Це знизить до 80% вашого стресу, Волтере.
Вони не лопнуть?
Потрібна лише робота хірурга.
Дякую, Німеччина. Уболівав за тебе на чемпіонаті.
-Вони заслужили, Бразилія лажала. -Секунду.
Лікарко, це чудові новини,
але чи покриє це наша страховка?
-Ні. -Навіть операцію?
Навіть її ні.
Скільки вона коштує?
Якщо ви маєте писати…
Спокійно, любий.
Я не розумію.
Це можна влаштувати.
Нам це по кишені. Ця сума є в банку. Я відкладав.
-Дякую, лікарко… -Волтере.
-Що? -Ти порахував усі нулі?
-Це лікарський почерк… -Порахуй їх.
Три, чотири…
Я помру, гаразд? Можна це якось пришвидшити?
Можу вистрибнути з вікна.
-Пам'ятаєш той костюм? -Любий.
У якому місці це хороші новини?
Хороші новини для вас. Витягнете з нас купу грошей.
-Розберімося з цим. -Любий…
Хочу надгробок: «Хороший чоловік і тато».
-Хочу левів на труні. -Любий…
-Усе буде добре. -Зроби все гарно.
-Не треба. -Знайди фото без вусів.
Не зараз, любий.
Цього разу ти не втечеш!
Повернися сюди, покидьку.
Цього разу не втечеш.
Так. Я бачу тебе, поганцю.
Твій час нарешті настав.
Боже мій.
Святий Бог.
До війни!
Трясця.
«Хоч я йду долиною смерті й тіні, я не боятимуся зла.
Твій жезл і твій посох…» Я не знаю далі. Боже.
Як її перевернути?
Чорт.
Це недобре. Дуже недобре.
Недобре. Чорт.
Ну ж бо.
Ми стали близькими.
Шкода, що вже запізно.
Не подряпай фарбу.
Не подряпаю.
Він думає, я не вмію паркуватися.
Усе добре.
Виходьте!
Ти теж.
От завжди так.
Це твоя провина.
Нащо ти це зробив? Я заберу твій телефон.
-Чому? -Я заберу його.
Народ, дивіться, хто там.
Любий, твоя мама спить?
Дивно, правда? Вона не спить в такий час.
Я теж збентежений.
Я перевірю, як вона. Потримай.
Іди.
Прокидайся, мамо.
Ябеда.
Тихо.
Боже мій!
-Джоано, будь ласка. -Що?
-Допоможи врятувати папугу. -Якого папугу?
-Чий це папуга? -Як ти думаєш?
Він живий.
-Волтере, він мертвий. -Не мертвий!
-Сьогодні більше ніхто не помре. -Більше?
-Про що ти? -Забудь.
Штучне дихання.
Волтере, годі. Він помер.
Ні, не помер. Він живий. Ну ж бо, папуго.
Годі, він помер!
Ні, він живий. Неси дефібрилятор.
-Ні. -Принеси дефібрилятор, будь ласка.
Допоможи мені. Живи, папужко.
Неси дефібрилятор!
Боже мій.
Швидко, люба. Став його на стіл. Так, швидко!
-Давай сюди. -Ні. Ти упевнений?
-Дай їх сюди! -Не роби цього!
Не кажи цього. Віддай. Увімкни на повну.
-Що? Ні! -На повну.
-На повну, будь ласка! -Я трохи підкручу.
Ні. Ще.
Ще. Крути.
-Ще. -Налаштувала.
Ти брешеш!
Повністю, увімкни на повну!
ВИСОКА НАПРУГА
Ось так.
Геть. Розряд.
Якого біса?
Куди він дівся?
-Ти спалив папугу! -Я не міг цього зробити.
Звісно, ти зробив.
-Ти використав високу напругу! -Я хотів його врятувати.
-Що? -Він живий.
Ось.
Він живий.
«Фламенго…»
«Фламенго».
Гей.
Вітаю, пане Вольтере.
Вітаю, Артуре.
Я приніс вашого папугу.
Він полетів і опинився в моєму будинку.
Тож я приніс його назад.
Ми навіть не помітили. Батьки не вдома.
Пішли прогулятися?
Відвезли бабусю в лікарню.
Я залишився з Камілою.
Наглядаємо за малими, звісно.
-Так. -Гаразд.
Бідна пані Ноно.
Але впевнений, усе буде добре.
Не знаю. Вона була непритомна.
Ми дуже хвилюємося.
З нею нічого не станеться.
Сподіваюся. Тато…
Тато був би спустошений.
-Можу уявити. -Так.
-Побачимося, пане Волтере. -Бувай.
Святий Боже!
ПОХОРОННЕ БЮРО
Доброго ранку.
Що з лицями?
Ти не знаєш? Хтось з сусідів помер.
Хто помер? Коаті, папужка?
Пташка, видра?
Ні, тату. Пані Ноно.
Отакої.
Це дуже сумно. Я справді…
Я цього не очікував. Я шокований.
Вона ж була здорова, мов кінь.
Ти не виглядаєш здивованим.
Я здивований. Що?
Я дуже здивований.
Але глибоко в душі. За повіками котяться сльози.
Якщо хтось спитає: «Хто здивований?», люди скажуть: «Волтер».
-Дуже здивований. Боже. -Що ж…
Ходімо на похорон.
Гаразд, люба. Передай сім'ї мої співчуття.
Ми всі йдемо.
Я теж маю?
Я не відповідатиму.
Ти вже. Я перевдягнуся.
Схоже, навіть тваринки сумують.
Тварини відчувають таке.
Так.
Ця тиша така дивна.
Це не те, чого ти хотів?
Так.
Люба, як там Артур?
Усе добре, він підтримує сім'ю.
-Він хороший малий, так? -Так.
Але Тоні не дуже.
Він хоче переїхати. Навіть придбає будинок.
І продасть будинок? Чому?
Усе нагадує йому про маму. Він не може забути.
Звинувачує себе, бо залишив маму саму.
Та це не його провина.
Він думає, що навпаки.
Тому він продаватиме будинок?
-Він не може. -Що з тобою не так, Волтере?
Ти хотів, щоб він переїхав. Ти мріяв про це.
Так, тату. Що сталося?
Нічого не сталося. І я про це не мріяв.
-Не таким чином. -Яким чином?
Усе добре, усе скінчилося.
Тату, нічого не добре.
Артур сказав, що тато більше не ходитиме на репетиції.
Тоні кинув школу самби.
Він не може. Він не кине школу самби.
Гей, Тоні. Годі. З мамою все гаразд, вона з Господом.
Я не можу, Волтере.
Називай мене Воллі.
-Я твій Воллі. -Чуваче, це…
Гаразд, Воллі. Слухай,
дякую за все, що ти для мене зробив, але…
Знаєш, коли життя втрачає сенс?
Наче мама…
Наче я бачу її всюди, куди дивлюся.
Не кажи цього. Мене таке лякає.
Наче вона тут, розумієш?
Але вона не тут. Тут нікого немає.
Наче вона намагається допомогти зрозуміти нерозгадану таємницю.
Тут немає таємниці. Жодних таємниць.
-Жодних. -Гаразд.
-Гадаю, це лише відчуття. -Хай воно ним залишиться.
-Добре? -Добре.
Воллі, хочу дещо спитати. Я думаю про сеанс.
Нюанси допомагають зрозуміти життя.
Ні. Келлі Крістіна наче екстрасенс.
Вона може отримувати повідомлення з потойбіччя.
Тому ми думали тебе запросити,
бо нам потрібні люди, які вірять.
Ти ж віриш. Так, Воллі?
Я в це не вірю.
Прикинься. Це як дошка для спіритичних сеансів. Грала колись?
Ні, я не божевільна.
Чому ти хочеш взяти в цьому участь?
Хочу взяти участь, щоб допомогти сусіду
й захистити себе…
Тобто, захистити нас.
Що якщо її дух наговорюватиме на мене… Нас?
Ніколи не знаєш тих духів. Я їм не вірю.
-Хочу побачити це на власні очі. -З чого б дух наговорював?
У тебе сьогодні стільки питань. Тоні!
Коли потойбіччя заговорить?
За хвилину. Ми чекаємо на Матір Діноку.
Хто така Дінока?
Вона чудова. Сильний екстрасенс.
Вона все знає. Усе розкриває.
Не можна розкрити все.
Їй удається. Вона бачила всі мої попередні життя.
-Угадайте, ким я був у тій інкубації. -«Інкубації»?
Обамою.
Ось у цьому й заковика.
Обама живий.
Грубо ставити під питання релігію інших людей.
Річ не в релігії, а в математиці. Його показували вчора.
Привіт, тату.
Привіт, мамо.
Де ви були?
Ти справді це спитав?
Волтере, не починай.
У них мокре волосся. Я скаженію від цього.
Народ!
Матір Дінока тут.
Дідько. Хіба це не Келлі?
Це Матір Дінока.
Вона одягає свій «мастурбан» і нею заволодіває інша сутність.
Вітаємо, Матір Діноко.
Тут є стражденна душа.
-Це моя мама? -Ні.
Той, хто ще живий.
На що ви дивитеся?
Жодних страждань. Я спокійний, як ніколи.
Я дуже спокійний.
-Що? -Вона не говорила з тобою.
Але вона дивиться прямо на мене. Я панікую.
-Волтере. -Я панікую. Вона дивиться.
Якщо ти зла, іди геть. У ім'я Ісуса.
Хто ви?
Утратила контроль:
Це Каміла, дівчина Артура.
Напевно, він намацав форель в цій річеньці. Так, синку?
Якщо розумієте, про що я.
Дінока розуміє. Усі розуміють.
Це Волтер і Джоана, наші сусіди.
Хороші люди, Діноко.
-Загарчала. -На мене.
Привіт, як ви?
Добре.
Трохи наклав у штани.
Але все добре.
Гаразд, ми всі маємо…
-Сідайте. -Ми ж сиділи.
Це безглуздо.
Візьміться за руки.
Увага!
Зараз сконцентруймося.
Тут хтось є?
-Мамо! -Довбаний малий, щоб тобі!
Ти мене жахливо налякав!
Я просто хочу знати, де какао-порошок.
Це не твоя мама, це Матір Дінока.
Іди спати, Педро.
-Я хочу шоколадне молоко! -Він під…
Він під умивальником. Іди!
Зроби своє молоко й відвали, хлопчисько!
Дякую, мамо.
Дивно.
Матір Дурощів не запам'ятала наші імена.
Але запам'ятала, де какао.
Таємниці потойбіччя.
Усім мовчати!
Я відчуваю, що тут є ще один дух.
Тут є дух.
Я відчуваю його присутність!
Дух робить з нею щось кумедне.
Покажи себе, якщо прийшов зі світла.
Не показуйся, якщо…
Хто це?
Це Карлос Альберто Де Нобрега.
З того телешоу.
Я нещодавно його дивилася. Він живий.
Тобто Карлос Альберто це занадто, але з Обамою все було добре?
Марсело? Де мій син Марсело?
Поверніть Пауліньо Гого.
Я за ним сумую.
Гого мій товариш.
Це ненормально, чуваче.
Чорт забирай!
Дідько.
Це було жорстко!
Тут є ще один дух.
Може, варто закрити двері. Приходить забагато людей.
Тихо.
Я відчуваю присутність ще одного духа.
Тримайтеся за руки. Він наближається.
Тут ще один дух!
Недоумок!
Що? Я нічого не зробив. Присягаюся, я нічого не зробив.
Моя крихітка!
Дивися, любий.
Ми знайшли нашого маленького хробачка.
Сьогодні ми полоскочемо хробачка.
Якщо ви розумієте, про що я.
-Воллі. -Так?
Хотів подякувати
за все, що ти для мене зробив і за підтримку.
Але я…
Я не хочу туди повертатися.
Це по-дурному. Не будь дурним.
Повернися туди, почни життя заново.
Ти маєш це зробити, щоб я мав спокій.
Нащо, Воллі?
Бо ти…
Ти мій улюблений сусід.
І ти дуже мені подобаєшся. Тож уперед.
Ні, Воллі.
Я не хочу продовжувати без моєї мами.
Узагалі.
Тоні.
Я не дозволю тобі здатися.
Уперед.
СОЮЗ ХОАКІНОПОЛІСА
Пане Анібале, з усією повагою,
ви не можете звільнити мого друга. Він найкращий карнавальник країни.
Я знаю.
Він мені подобається.
Але він наполягає на вшануванні своєї мами.
Не маю нічого проти неї.
Але школа самби не стане таким займатися.
У школи самби є лише три теми.
Історія Бразилії.
Підлизування до зірок.
І Дорівал Каіммі.
Цікаво. Ніколи про це не думав.
Усе інше, брате… Забудь.
Вам потрібне щось більш
усеосяжне, розумієте?
Анібале, чорт забирай!
Що всеосяжніше, ніж мама?
Правда. Маєш рацію, Тоні.
-Не треба кричати, він поруч… -Добре.
-У всіх є мама. -У мене не було мами.
Вона мене покинула.
Ви могли сказати. Я вивів вас на емоції? Я не хотів.
Ні, не вивели. Я просто не хочу проводити вшанування його мами.
Слухайте, дозвольте сказати. Розслабся.
Пані Ноно — чарівна жінка.
Пані Ноно. Любляча пані Ноно.
Виняткова й великодушна людина.
Я б навіть сказав: «чудова матір».
Неймовірна людина. Сльози навертаються, коли говорю про неї.
Хотів би я мати маму, як пані Ноно.
Вона рано нас покинула.
Жінка, войовниця, борчиня.
Вона була особливою.
Вона розповідала мені щось…
Я не завжди її розумів, бо в неї був низький голос.
Недоумок.
Хочу, щоб про це забули.
Вона набридала мені менше всіх у цій сім'ї.
З усією повагою, якщо ви розумієте, про що я.
Слухайте, пані Ноно — це любов. Лише любов має значення.
Любов для Ноно.
Повтори це!
-Прямо на вухо. Я ж сижу поруч. -Повтори, що сказав.
Я сказав, що лише любов для пані Ноно має значення.
Чекай. Лови ритм.
Це любов
Пані Ноно
Таких, як вона вже не роблять
Почуймо барабани
Пані Ноно
Ноно, Ноно, Ноно
Годі. Чекайте. Це добре звучить.
-Звучить добре, напарнику. -Так?
Анібале, слухай, чуваче.
Приспів: «Пані Ноно…
Лише любов для пані Ноно має значення». Це буде хітом.
-Я додам трохи рими. -Пісня готова.
Ми не робитимемо самбу про твою маму.
-Чорт. -Це не твоя школа.
І не ваша.
Це моя школа!
Я тебе не боюся.
Але я боюся його до смерті.
Я не буду підлизуватися до тебе через те, що ти вбив понад десять людей.
Стоп. Секунду, пане Анібале.
Чому ти лише тепер говориш про це?
Треба було сказати раніше. Я б не прийшов, знаєш.
Не хвилюйся, Воллі.
-На моєму боці Бог. -Я до смерті наляканий.
Я капець який наляканий.
Пане Анібале, де тут туалет? Мушу сходити.
Там щось відбувається.
Досить!
-Ніхто не направлятиме пістолет на нього! -Направлятиме!
Не стріляйте!
Боже!
Не цільтеся в мене!
Припиніть!
Киньте!
Не робіть цього!
Не цільтеся в мене!
Тут вбиральня?
Я його вб'ю.
Не стріляй!
Він усе руйнує!
Подивися, що ти наробив, Анібале.
Дивно, чому він на землі?
Куля потрапила в стіну.
Як щодо крові? Вона пройшла крізь нього.
Це не кров. Це чорнило для штампів.
Воно впало зі столу.
-Чому він на землі? -Йому не можна чути шум або напружуватися.
Треба подзвонити у швидку й відвезти його в лікарню.
Тепер ти кажеш мені це?
Ну ж бо, підіймемо його. Чекай.
Секунду.
-Самба класна. -Справді?
Тоді домовилися.
Зробімо це.
Джо?
Що сталося?
Усе добре, сонце.
-Усе чудово. -Так?
Що це на моїх вухах?
Бинти після операції.
Тобі імплантували чип, Волтере. Ти здоровий!
Це чудово, люба.
Але як ми заплатили?
Тоні заплатив.
Він зробив це для мене?
Так.
Щоб віддячити за те, що зробив для нього.
-Вони чудові люди, Волтере. -Так.
Ти теж, сонце.
Я застрілив його маму транквілізатором.
-Я здогадувалася. -Я мусив це сказати.
Ти маєш сказати це йому, не мені.
Ти зіпсував атмосферу. Я покличу лікаря.
Я тебе кохаю.
З ЛЮБОВ'Ю ДЛЯ ПАНІ НОНО
Як життя, Воллі?
Як воно, Тоні?
Я просто хотів подякувати за все, що ти зробив для мене.
Немає за що. Я знаю, що ти зробив би те саме для мене.
Не впевнений. Хай там як.
Насправді я маю тобі дещо сказати.
Я маю тобі розповісти,
як померла твоя мама.
Ти про що? Моя мама померла від раку.
Саме так, вона…
Що? Від раку?
Так, багато хто від нього помирає.
Через це школа самби зробить платформу для параду.
Там буде лікар Драуціо Варела.
-Померла від раку? -Так.
Вона вже давно проходила лікування.
Вона була непритомна, коли ви везли її в лікарню.
Вона просто втратила свідомість, це неважливо.
Вона отямилася в чудовому настрої. У мене є відео, де вона
танцює з працівниками лікарні. Дивися, якою радісною вона була.
Вона танцювала?
Лікарі й медсестри танцювали з нею.
Тому я й співаю Хай живе Хоакінополіс
Але потім
вони зробили їй рентген легенів
і випадково виявили, що пухлина збільшилася.
Її спробували прооперувати, але вона не вижила.
Іди до…
Чорт…
Дідько… Ні.
То ти кажеш, що твоя мама померла через це?
-Так. -Не через щось інше?
Тобто я почувався винним
дарма протягом усього цього часу?
Винним?
-Що? -Про що ти?
-Я це сказав? -Так.
-Хто сказав? -Ти.
-Ти сказав. -Що?
Винним?
Це твоя мама? Яка гарна футболка.
-Я сказав «винний»? -Так.
Винний…
-Так, винний, бо… -Так, говори.
Бо так і не встиг краще її дізнатися.
Це безглуздо, Воллі.
Не зациклюйся на цьому. Знаєш, що справді важливо?
Важливо те, що ти не дав мені поїхати.
Ми ледь не припинили бути сусідами.
Точно. Я…
В біса…
Я не дозволив тобі поїхати.
-Ти міг поїхати. -Ти мене зупинив.
Уяви, як сумно це було б. Ти б так за мною сумував.
А я за тобою. Але знаєш, що найкраще?
-Не знаю. -Знаєш, що найкраще?
Тепер ми житимемо поруч вічно, Воллі.
Дякую, мій друже.
Він міг поїхати.
Як життя, Воллі? Усе добре?
Я емоційний, говорю від щирого серця.
Я хочу подякувати, що ти допоміг нашій школі самби стати першою групою,
у нас вийшло, Воллі! Ми навіть отримали склад для репетицій.
Гадаю, новини тебе засмутять,
але наші репетиції більше не проходитимуть удома,
лише на складі.
Тепер я допомагаю Келлі з її кар'єрою фанк-співачки.
У неї добре виходить, тож я допоможу, і вона співатиме фанк удома.
Мені не дуже подобається фанк, але жінки його люблять,
вони керують світом, чуваче, тому я хотів би запросити тебе сюди.
Потанцюймо під фанк, Воллі! Приходь і розважся у нас вдома!
Приходь, Воллі!
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба